Så det här är...
Allt.
Det är bara så mycket.
Hur ska man någonsin kunna ta in allt?
Alla kan inte det. Men du är inte vem som helst.
Du är en lärjunge till Väktarnas orden.
Och till mig.
Det är naturligt att bäva inför en ny början, min vän.
Vi avkrävs så stora uppoffringar.
Vår vilja, våra behov, till och med våra namn, för de krafter vi får.
Men av alla jag nånsin utbildat-
- har jag aldrig varit mer säker på någon lärjunges trohet mot uppdraget.
Jag? Hur så?
För att jag vet att du inte räds uppoffringar.
Men tänk om du har fel om mig.
"Tänk om?" är en irrelevant fråga.
- Eller har du inte studerat vår åskådning? - Det har jag.
Och du inser att om man ska bevara den naturliga ordningen-
- får man bara observera den.
Ja, givetvis.
Och är du redo att avstå från allt i ditt liv för att göra det?
"För att vaka över alla, måste jag bli ingen."
Då är du redo, som jag alltid vetat att du skulle vara.
Då bör jag förstås avlägga den där eden.
Du gjorde just det.
Så res dig - som Väktare!
- Nu kan du se... - ...allt!
Det är... så vackert.
Nej, det bara är.
Du är en Väktare nu.
Du fäller inga omdömen. Du observerar bara.
Men vad är poängen med att bara se på?
Endast med tiden kan en Väktare börja förstå det själv.
Jag är säker på att din slutsats inte kommer att göra dig besviken.
Tack.
Jag kommer aldrig att svika dig.
Du svek mig!
Du kom till oss för eoner sedan som troende.
Men du återvänder som kättare.
Du har brutit mot din heliga ed.
Nu måste du svara för dina förbrytelser mot vår Orden.
Förbrytelser? Jag har alltid bara velat hjälpa folk-
- för att bevara multiversums helgd.
Du har avslöjat våra hemligheter för dödliga!
Jag har delat dem med hjältar.
Är det vad du kallar Stephen Strange?
Magikern som förintade sitt universum-
- och använde kunskapen du gav honom för att skapa ett nytt bara åt sig själv.
Han offrade sin egen själ för att återskapa hemmet han förstörde.
- Det är onaturligt. - Det är ett mirakel.
Det ger oss nya grenar av verkligheten för oss att vaka över.
Visst inser ni väl att om en trädgård ska blomstra, måste den kultiveras-
- så att dess träd blir högre, dess blommor färgstarkare-
- och att ogräsen som hotar den rensas bort?
Ett behändigt argument som dock inte förklarar att du räddade Riri Williams.
Det var en gång på biljoner.
- Eller Kwai Jun-Fan. - Reed Richards, Nick Fury.
Nån tjej som hette Madisynn, med två N och ett Y!
- Tja... - Listan är lång.
Men av alla dina små hjärteprojekt har inget visat sig farligare...än hon.
- Peggy? Vad fasen gör du här? - Räddar dig?
Du inser att ditt kätteri nu hotar även oss.
Är det verkligen värt det, Väktare?
Att äventyra femte dimensionen för de här obetydliga varelserna-
- vars liv i multiversums stora sammanhang inte spelar någon roll.
De spelar visst roll. För mig.
Och däri ligger ditt misslyckande.
Inget får spela roll för en Väktare.
Ty en Väktare är ingen.
Lyssna inte på dem. Ingen är ingen! Det har du visat mig.
Jag väntar mig inte att en kättare ska förstå.
Och därför måste du dö.
- Va?! - Sådan är inte vår åskådning.
Inte förut. Men nu måste vi bryta vår ed för att återställa det du skändat.
Av alla dina svek är detta det som gör mest ont.
- Nej! Det är... - Ultron? Du lever!
- Är han med dig? - Nu vet du hur en överraskning känns!
- Jag täcker er. Fly till skeppet. - Vilket skepp?
- Det skeppet! - Kom!
- Ultron! Vi kan inte lämna dig. - Jag programmerades för det här. Åk!
- Kör, Byrdie. - Då flyger vi!
Tack för räddningsinsatsen.
Du ville ju inte mista några vänner. Det vill inte vi heller.
Men säg till nästa gång du tänker rymma till en högre existensnivå.
- Vart ska vi, Bjässen? - Det finns inget "vart".
Ultron hejdar inte Eminensen länge.
- Vi kan inte fly och inte gömma oss. - Kanske i multiversums mellanrum!
- Styr du in i multiversums sömmar? - Ultron 2.0 lärde kärran nya danssteg.
Så teoretiskt borde det vara möjligt. Håll i ändorna!
Ni förstår inte. Deras krafter går bortom allt ni sett.
De har sett all er tid.
Varje variation av varje stund.
Inget är omöjligt i multiversum, det har vi bevisat. Det måste finnas ett sätt!
Vi måste frånta Väktarna deras krafter.
- Ja! Och jag vet var. - Stephen Stranges universum...
Strange formar verkligheten där. Han kanske kan strypa deras krafter.
- Han offrade sig ju? - Ja, men hans själ genomsyrar varje atom.
- Kanske uppfattar han vår nöd. - Genialt! Vi åker.
För sent...
Nu är flykten över.
Alltså, mitt skepp...!
Det ser inte ut som Stranges universum.
Förlåt, hörni. Vi kraschade nog ett par universum för tidigt.
Gör det nu!
Porten, Kahhori!
- Era ansträngningar är lönlösa. - Ni kommer inte åt oss.
Tänk att jag var så säker på att du var trogen uppdraget.
Jag har bara ett annat sätt att se på uppdraget.
Det finns inget annat sätt.
- Den som ska se ur varje perspektiv... - ...får inte ha något eget.
Det stämmer inte längre.
Du har avlagt en ed.
Nej!
- Jag har en idé, men ni kan ogilla den. - Jag lyssnar, kompis!
Ni måste avlägga en ed.
- Vänta... Den eden? - Din ed?
Får jag se det finstilta först?
Vi tar konsekvenserna om vi överlever. Gör det!
Säg efter mig.
"Jag avstår från mitt liv för att vaka."
Jag avstår från mitt liv för att vaka.
"Att observera den naturliga ordningen för att bevara den."
Att observera den naturliga ordningen för att bevara den.
- Äh, säg att ni accepterar. - Jag accepterar!
Nej, det är omöjligt. Det är helgerån!
- Du delar våra heliga gåvor... - ...med dödliga!
Dödliga som inte räds uppoffringar.
Var det inte det ni såg i mig för eoner sedan?
Du skulle vara en observatör. Du skulle vara ingen.
Jag är inte ingen.
Jag är Uatu.
Uatu, alltså?
- Starkt namn. Det passar dig. - Alla är någon. Det har ni visat mig.
Kättare!
Får jag?
Du är inte värdig att göra motstånd mot mig!
Styggelse!
Jag vill inte strida mot dig.
Du förstår makten i ett val. Och du har valt.
- Ta ditt förnuft till fånga. - Du förrådde ödet!
Jag har alltid åkallat naturens krafter.
Men nu är jag naturen!
- Det här behöver inte fortsätta. - Ge dig, då!
Ge dig!
Aldrig!
Du har förlorat. Ge dig!
Aldrig!
Aldrig...!
Vänta.
Snälla...
Det här är inte vad du har lärt mig.
Jag har inte lärt dig allting.
Vad gör de, Uatu?
Skåda ert slut!
Ni kommer inte bara att dö.
Varje version av er kommer att raderas från varje universum.
Ihop med allting ni någonsin gjort.
Nej!
Och varje liv ni någonsin berört.
Ni kommer aldrig att ha existerat.
Nej!
Det är över. Ni kan inte göra motstånd.
Nej!
Peggy! Vad gör du?
Jag tänker inte mista några vänner idag!
Nej!
Ni är inte...
Ni lever!
Vi lever!
Vänta... Peggy.
- Peggy! - Hon är borta.
Hon offrade sig för ingenting.
Och här når din berättelse till sist sitt slut, Uatu.
Varför fungerar inte mina krafter?
För att du är i hans värld nu.
- Stephen Strange är... - ...ett levande universum.
Och här är hans makt absolut.
Du har ingen.
Men hur...
Hur kunde jag undgå att se det komma?
När man i eoner har observerat allting-
- blir det svårt att föreställa sig något man inte sett förut.
- Och hur lärde du dig det? - De jag vakade över visade mig.
Man finner lärdomar i multiversums alla hörn, om man öppnar ögonen.
Jag antar att om du förde hit mig, ämnar du döda mig.
Det är inte vår åskådning.
Tycker du fortfarande det? Efter allt jag gjort?
Du sa en gång: "Varje Väktare måste själv komma att förstå vårt uppdrag."
Jag hoppas bara att jag kan dela med mig av det jag lärt mig.
Med mig?
Du har lärt mig så mycket.
Jag är skyldig dig att återgälda tjänsten.
Peggy gjorde det. Hon förde oss hit.
Javisst gjorde hon det.
Vackert, eller hur?
Det är en soluppgång.
Vad något är är inte detsamma som vad det innebär.
Men för att förstå det, måste du göra mer än bara observera.
Du måste lära dig att se.
Här kan du kanske börja.
Vinden blåser...
...fåglarna sjunger...
...vattnet strömmar...
...och vår äldsta broder, solen, stiger.
Jag önskar bara att hon kunde vara här med oss.
Jag saknar henne.
Det kanske hon är.
Någon, någonstans, vakar alltid.
Och ända sedan hennes uppoffring, för första gången någonsin...
...känner jag att någon vakar över mig.
Mitt folk tror att i döden...
...går vi vidare till ett ännu större äventyr.
Uatu, vet du om det faktiskt finns en väg bortom denna?
Bortom allt vi har sett?
Med somliga mysterier är det enda svaret...
...ännu en fråga.
Ni förstår...
Tid.
Rum.
Verklighet.
Det är ingen linjär bana.
Det är ett prisma av ändlösa möjligheter...
...där ett ensamt beslut kan förgrenas i oändliga verkligheter-
- och ge upphov till nya fenomen bortom er vildaste fantasi.
Jag är Uatu.
Jag ser denna myriad av nya verkligheter.
Öppna ögonen, våga möta det okända...
...och fundera över frågan...
"Tänk om?"
Översättning: Magnus Lässker