Viņš ir dzīvs!
Ei!
Lec iekšā!
Policija. Nekustēties!
Situācija bija bēdīga, kad tikt sapnī kruķu noķertam
vispār bija zināms atvieglojums.
Ar tevi kaut kas notiek, kad perspektīvā draud mūža ieslodzījums.
Tu visu sāc redzēt daudz skaidrāk - neticamu faktūru un detaļas,
it kā smadzenes jau mēģinātu iemūžināt un kataloģizēt
atmiņas par visu to, ko zaudēsi.
Un tad ir tas, kā visi redz tevi.
Puiši, varu kā palīdzēt?
Lai laba diena!
Labrīt, Kūpera kungs.
Ladij.
Kad beigsi sist, es gribētu brīdi ar tevi ofisā aprunāties.
- Par ko? - Kā, lūdzu?
Nu, es esmu bijis šī kluba biedrs kādus desmit gadus,
nekad neesi mani saucis uz ofisu.
Tāpēc prātoju, par ko gribi runāt.
Es cerēju, ka varēsim aprunāties privātākos apstākļos.
Varbūt saki, ko atnāci pateikt, Ladij.
Nu, klau,
šis, protams, ir kutelīgs jautājums,
un tu noteikti zini, ka klubā augstu vērtējam to, ka esi biedrs.
Nu, jauki to dzirdēt.
Lieta tāda, bija valdes sanāksme, un…
mēs domājam, ka labāk būtu tevi uz laiku izslēgt.
Tikai līdz brīdim, kad tiks atrisinātas tavas tagadējās grūtības.
- Skaidrs. - Kūp, man ļoti žēl.
Saki, uz kura no kluba noteikumiem valde balstās,
lai dotu tev likumīgu pamatu mani izmest?
Beidz, Kūp. Runa nav par to.
Jo, ja pareizi atceros, ja es būtu izdarījis kādu pārkāpumu,
bet neesmu, tad klubam būtu bijis mani rakstiski jāinformē
un tikai pēc trim šādiem brīdinājumiem
viņi varētu uzsākt disciplinārlietu,
iesakot mani izslēgt.
Tevi apcietināja par slepkavību.
Es nevienu nenogalināju.
Nu, kā es to varu zināt?
Nu, laikam tev taisnība, Ladij.
Tiešām nav iespējams zināt.
Bet, ja ir kaut mazākā iespēja,
ka esmu tāds aukstasinīgs slepkava, kā tu domā,
tiešām gribi mani tagad dirsināt?
Es pabeigšu savu spaini.
Paldies, draudziņ.
Mela.
Sveiks. Ak dievs.
Tev joprojām sāp?
Zini, pastāvīga Vicodin diēta.
Jauki.
Paracetamols palīdz Vicodin.
Kā ar tevi?
Nu, ir bijis labāk.
Jā.
Pasūtīju mums dārzeņu plati.
Paldies.
Jāsaka, biju pārsteigts, kad tu man atrakstīji.
Es prātoju, ko tu zini.
Ko es zinu par ko?
Es nezinu. Par jebko.
Tev būs jābūt nedaudz konkrētākai.
Jēziņ, Bārnij, tu te neliecini ar zvērestu.
Kas tas ir?
Tavas mājas dokumenti.
Viņš savu pusi pārrakstīja tev.
Gribēju tev aizvest, bet, kad tu lūdzi mani satikt…
Viņš domā, ka nonāks cietumā.
Tā ir spēle aizsardzībā, lai visi īpašumi ir drošībā tavās rokās.
- Tas ir gudri. - Tad, ja domā, ka nonāks cietumā.
Šī mums ir sveša teritorija, Mela.
- Ak dievs, bērni. - Bērniem viss būs labi, skaidrs?
Un tev arī.
Ja viņš nonāks cietumā.
Jums ir koledžas fondi, pensijas līdzekļi ir uz tava vārda.
Ja nonāksi grūtībās, vari ieķīlāt māju HELOC.
Doma tāda, jums būs labi.
Ar viņu kaut kas notiek.
Es zinu. Es viņu pazīstu.
Jau pirms Pola nāves. Es vienkārši… Es nespēju to atkost.
Ko viņš dara, kopš tika atlaists?
Viņš tev to pastāstīja?
Jā. Bet ko viņš man nestāsta?
Pat ja es zinātu, droši vien tev neteiktu.
- Cenšos viņam palīdzēt. - Domāju, tas vilciens ir aizgājis, ne?
Mums abiem jāpieņem tas, ka šobrīd Kūpam var palīdzēt tikai Kūps.
- Man jāiet prom. Es nespēju… - Jā.
- Ziņo par jaunumiem! - Tu arī.
Šajā telpā ir nomācoša gaisotne. Vai vēl kāds to jūt?
Alij.
Domāju, šādās situācijās
telpā saruna jāuzsāk cilvēkam ar bipolārajiem traucējumiem.
Tā, es zinu, ka šis ir biedējošs laiks un mēs visi domājam par vienu,
tāpēc es vienkārši būšu atklāta un to pateikšu…
jā, es mīlējos ar savu bijušo līgavaini.
Piedod, ko?
Es guļu ar Brūsu.
Jēziņ, Alij.
- Vecīt, netiesā mani! - Es netiesāju.
- Vienkārši briesmīga doma. - Un Samas Levitas drāšana - ģeniāla?
Tu nopietni?
Ko, tu domā, ka viņi nezina?
Domā, šajā pilsētiņā vēl kāds nezina?
- Pārtrauci lietot zāles? - Kāpēc?
Man jāpārtrauc zāles, lai man būtu sekss?
Vai tu pārtrauci lietot zāles?
Jā! Man jāpārtrauc lietot zāles, lai man būtu sekss!
Nu, vismaz labs sekss.
Kāpēc jāpārtrauc zāles, lai būtu labs sekss?
- Jēziņ, Torij. - Pamatots jautājums.
Gribi te piebalsot?
- Nu nē. - Gudri.
Ar zālēm nevaru pabeigt.
- Bļāviens, tu joko? - Labi, skaidrs.
- Mums par to jārunā. - Par tavu seksa dzīvi?
Par to, ka vari nonākt cietumā!
- Tu par to nerunāsi. - Ir pamatots iemesls.
- Kāds? - Es negribu runāt.
Nu, Endij, tā ir teicama izvēle.
- Kur tu ej? - Man jāuzstājas.
- Tur būs Brūss? - Nē, viņš man neatbild.
- Pakaļa. - Jā.
- Līdz vēlākam. - Nē, paga, iešu tev līdzi.
- Kur tagad visi ies? - Tēt, gribu redzēt, kā viņa spēlē.
- Lūdzu. - Jā, es arī.
Braucam.
Jā, lieliska doma. Aizvedam bērnus uz bāru.
Gribu būt meitene Kurai kabatas no naudas plīst
Viņš tikai tāpēc visu mīl Ka patīk skatīties, kā tas šķīst
Visai labi, vai ne?
Lieliski.
Es tik labi tēloju Ka izskatās patiesi
Un reiz tev sāpēs tā, kā sāp man
Un reiz…
Piedodiet. Šī dziesma…
Velns.
Man bija jāprecas.
Ak vai.
Tas bija ļoti sen.
Ko viņa dara?
Kas ienāk prātā.
Lai vai kā, viņu sauc Brūss.
Doma tāda,
es to sačakarēju, jo man kaut kas kaiš.
Smadzenēm.
Man nav, ziniet, kā saka, kaut kas kārtībā.
Bet pēdējā laikā es domāju, ka varbūt Brūsam nav viss tik kārtībā, kā es domāju.
Ziniet, ja cilvēkam ir viss kārtībā, viņš neatgriežas tavā dzīvē
un tad nenozūd.
Cilvēks, kuram viss kārtībā, pieņemtu atpakaļ
savu Hole plati "Live Through This",
kuru tu esi saglabājusi, nu, kādus sasodītus desmit gadus.
Tos pašus desmit gadus, kuros zaudēji praktiski visu.
Izņemot tevi, Endij.
Tas ir mans vecākais brālis.
Tu mani nekad nepievīli. Ne reizi.
Tu izglābi manu dzīvību.
Es gribētu, lai kāds par tevi parūpētos tā,
kā tu rūpējies par mani, jo zinu, ka tev to tagad ļoti vajadzētu.
Nu vienalga, Brūss neceļ, kad zvanu.
Un tas nav normāli.
Jā, es varbūt esmu tā trakā,
bet viņam ir sieva un bērni, taču izlēma izdrāzt bijušo bipolāro draudzeni
sava brāļadēla gultā.
- Nu Jēziņ. - Ko?
Nu velns.
Zinu, tas bija sviestaini, nepareizi,
bet man tas šķita kas godīgs un īsts.
Bet tagad zinu, viņš mani tikai izmantoja.
Un piedrāzt!
Es nebūšu kāda pieguļniece.
- Piedrāzt Brūsu. - Labi.
Jā.
Jā, piedrāzt to čali!
- Nav tevi pelnījis! Esi mīļums! - Piedrāzt Brūsu!
Pareizi. Piedrāzt Brūsu!
- Piedrāzt Brūsu. - Piedrāzt Brūsu.
Piedrāzt Brūsu! Piedrāzt Brūsu! Piedrāzt Brūsu!
Piedrāzt Brūsu!
Zini, tev nav man jādod sava gulta.
- Varu gulēt uz dīvāna. - Nekas. Es vienalga parasti guļu lejā.
Jā. Nu, ja tu tā saki.
Nu tas bārā šovakar bija iespaidīgi, ne?
Jā, rokenrols.
Tev viss labi?
Kā kuru brīdi.
- Es pati varu iedzert zāles. - Tiešām?
Šī ir brīva valsts.
Klau, Alij, es nezinu, kas ar mani notiks.
Neizskatās diez ko labi.
Un man jāzina, ka tev būs labi, un bērniem…
viņiem tevi vajadzēs.
Endij…
Iedzer tās sūda zāles!
Lūdzu.
To sacerēji tu?
Jā, es pie tā strādāju.
Iespaidīgi.
Tev šovakar patika?
Jā, viņa ir apbrīnojama.
Viņa ir īpaša.
Es gribu tev kaut ko parādīt.
Redzi šo pulksteni?
Nopirku tajā gadā, kad tu piedzimi.
Tev bija kādi trīs mēneši.
Torijai bija trīs gadi…
un darbā negāja diez ko labi…
un es biju tā kā satraucies,
ka esmu nokodis vairāk nekā spēju sagremot.
Zini, biju ievedis pasaulē šos divus skaistos bērnus,
un es tā kā prātoju, kā es viņus uzturēšu,
pabarošu, pasargāšu - visas tās lietas.
Un tad es gāju garām juvelierveikalam un pamanīju šo pulksteni,
un tas bija vājprātīgi dārgs, un es zināju - tava māte mani nosistu,
ja es to nopirktu, bet nopirku.
Mēģināju justies bezbailīgs, zini, vai arī sajust to sajūtu.
Tēlot, līdz tāds tapšu, saproti?
Nu vienalga, es zinu, ka mūsdienās baigi pulksteņus nenēsājat,
bet varbūt kādreiz nēsāsiet, tāpēc gribu, lai tas ir tev.
Es dažreiz daru tāpat.
Ko?
- Nu, tēloju, līdz tāds tapšu. - Skaidrs.
Nu, reiz tu sapratīsi, ka tā dara gandrīz visi.
Un tad kļūst patiešām šausminoši.
Uzliec!
Paskat tik.
Man patīk.
Labi. Palūgsim, lai pieregulē izmēru.
- Man aizvērt? - Jā.
- Arlabunakti, draudziņ. - Labu nakti.
Nāc iekšā!
- Kā te iet? - Viss labi.
Nu…
pirmīt pie vakariņām, kad Alija teica, ka mums par to jārunā…
Varbūt mums jāparunā?
Vai tu to izdarīji?
Vai es nogalināju Polu Levitu?
Nē, nenogalināju.
Apsveicu. Mēs par to parunājām.
Labi.
Arlabunakti.
Labu nakti.
Mazais, tu viņu pārspēj.
Tev taisnība, Henrij.
Ar to nepietiek.
Gandrīz.
Labi, puiši. Aši te visu izskatiet.
Savas daļas dabūsiet vakarā no Edija Boudreau.
- Lieliski. - Vai drīkstu…
Nāc.
Kad ienācāt, domāju, esat FIB aģenti.
Nekas, Henrij. Snaiders pielika visas pūles.
Kūp, ko tu te dari?
Pastāsti par to vienošanos.
Būtu slepkavība bez iepriekšēja nodoma.
Normāli tie būtu desmit gadi, bet apgabala prokurors grib ātru uzvaru,
tāpēc domāju, ka es dabūtu astoņus.
Astoņus gadus?
Pēc sešiem tu būtu laukā.
Tu runā tā, it kā tas būtu nieks.
Salīdzinot ar 25 līdz mūža ieslodzījumam.
Klau, ja gribi tiesāties,
darīšu visu iespējamo, lai viņu lietu sagrautu.
Bet tu neesi optimistiska.
Ir motīvs, iespēja, tiesu ekspertīzes pierādījumi,
un tavā mašīnā bija tas nolādētais ierocis.
Labākajā gadījumā tā prāva būs riskanta.
- Šajā gadījumā… - Jā, esmu 20 dzīves gadus
nodrošinājis pret risku.
Vienošanās ir nodrošinājums.
Tā nav izeja, bet ceļš cauri tam.
Vai kādu interesē, ka neesmu vainīgs?
Nē.
Jēziņ, mani bērni.
Jā. Tā ir šausmīga izvēle.
Nu, tā īsti nav izvēle, ne?
Labi.
Ko labi?
Sarunā tikšanos!
Skolotāja iedos pagarinājumu?
Jā, Daglasas kundze ir forša. Rīt parunāšu ar viņu.
Nevar būt, ka šajos apstākļos viņa tev liks nodot šonedēļ…
Jā.
- Skaists pulkstenis. - Paldies.
Sveiki.
- Sveiki. - Es esmu Mela.
Es esmu Hantera mamma.
- Tā ir Morgana. - Sveika, Morgana.
Morgana.
Aderola Morgana?
- Mammu. - Piedodiet.
Nē, nekas.
Vai paliksi uz vakariņām?
Nē, paldies. Man jāiet mājās.
Tiešām? Taisījos uzcept dārzeņu burgerus.
Nevajag. Es pēc dažām minūtēm iešu.
Kas tev uz rokas?
Tētis uzdāvināja pulksteni.
Tētis tev uzdāvināja savu Daytona?
- Jā. - Kāpēc?
Es nezinu.
Jā.
- Sveika. - Drīkstu ienākt?
Protams.
Kas noticis?
Tu neesi nekad te iekšā nākusi.
Piedod, ka tāda miskaste. Ar Aliju nav viegli.
Kāpēc tu uzdāvināji Hanteram Daytona?
Man ir citi pulksteņi.
- Gribi alu? - Nē, es negribu alu.
Gribu, lai apsoli, ka nenonāksi cietumā.
Labi, es daru, ko varu, skaidrs?
Ko tas nozīmē? Tu neesi vainīgs.
Taču pārraksti man savu mājas pusi.
Atdod savas vērtīgākās mantas.
Tas ir vecs pulkstenis.
Nedari to! Ja jebkad esi mani mīlējis, tagad nemuldi man!
Neizskatās diez ko labi.
Varētu būt jāatzīst vaina.
- Kamī? - Slepkavībā bez iepriekšēja nodoma.
Pēc sešiem gadiem būtu laukā.
Tu joko? Pēc sešiem gadiem?
Ja es zaudētu, varētu būt atlikušais mūžs.
Kāpēc lai tu zaudētu? Tu viņu nenogalināji.
Tāpēc, ka pasaule tā nedarbojas, Mela!
Nolādēts!
Īstajā pasaulē nav garantēts nekas.
Saproti? Atrauj uz sekundi sūda acis
no bumbas, un viss ir mainījies.
Tu zaudē savu māju, tavi bērni savās mājās ir kā svešinieki,
tu zaudē savu sievu, zaudē sevi.
Labi, paklausies.
Megijas tēvs spēlē golfu ar Deividu Gelsonu.
Viņš ir labākais aizstāvības advokāts valstī.
Viņam bijuši neticami panākumi, medicīnas ekspertiem noraidot DNS pierādījumus.
Viņa varot tev sarunāt ar viņu tikšanos…
Viņš darītu to pašu, ko dara Keta.
Tu to nezini. Jēziņ.
Gribi, lai Torija un Hanters tevi apmeklē cietumā?
Kā bērni, kuru tētis ietupināts par slepkavību?
- Tas viņus iznīcinās. - Domā, es to nezinu?
- Nu tad dari kaut ko! - Es cenšos!
Centies vairāk, egoistiskais mērgli!
Ak dievs.
Bija brīdis, kad tu mums atmeti ar roku.
Nē, es neatceros, kad tas bija,
bet esmu droša - tieši tāds pats brīdis, kad tev būtu bijis jācīnās kā trakam.
Es tevi nevainoju, es arī atmetu ar roku. Mēs abi. Mēs salaidām grīstē, Kūp.
Un mums vienmēr būs ar to jāsadzīvo.
Bet šis šobrīd
ir vēl viens no tiem mirkļiem, un es tev saku, es tevi lūdzos -
neesi tas, kurš padodas tieši tajā brīdī, kad būtu jācīnās ar visām četrām.
- Mela… - Neko nesaki.
Nupat beidzu runāt ar apgabala prokuroru, un pēc nelielas stīvēšanās,
šķiet, būs tāda vienošanās, uz kuru mēs cerējām.
Ak tā?
Klau, zinu, sviests.
Bet apstākļi ir tādi, kādi ir…
Apstākļi ir tādi,
ka mana advokāte iesaka man iet cietumā par noziegumu, ko neesmu pastrādājis.
Es piedāvāju šo iespēju, jā.
Tikmēr mūsu izmeklētāji izpētīs šo lietu, varbūt policija kaut ko palaida garām,
kas, zinot viņu nodaļas izmēru un resursu trūkumu,
varētu būt kas nozīmīgs.
Nevaru pieņemt vienošanos.
Ja tu domā, ka nedaru, ko varu, tāpēc, ka tu mani tā nolīgi…
Tam ar to nav nekāda sakara.
Nekāda.
- Kūp, es domāju par tavu ģimeni. - Es arī.
Ja es atzīšu vainu, ko viņi domās?
- Ka gana viņus mīli, lai upurētu savu… - Ka es esmu vainīgs.
Esmu vainīgs daudz kur, bet šajā es neesmu vainīgs.
Vienošanās nebūs.
- Kūp… - Vienošanās nebūs.
Labi.
Ja tāds ir tavs lēmums, tad tā darīsim.
Bet tev man jādod kaut kas, ar ko strādāt.
Labi, sāksim ar sākumu.
Kāpēc nozieguma vietā bija tava DNS?
Es tur biju visu laiku. Mums bija attiecības.
- Par kurām tu meloji. - Viņa arī.
Kāpēc neviens neizmeklē viņu?
Samas sarunu izraksts.
Labi? Mobilo telefonu torņi apstiprina, ka viņa bija Bostonā,
kad Polu nogalināja. Viņas vecāki apstiprināja.
Ir foto no Henrija dzimšanas dienas.
Viņa varēja nolīgt kādu, kas viņu nogalina.
Un tas kāds varēji būt tu.
Viņiem bija nejauka šķiršanās,
tev ir naudas grūtības, jūs bijāt mīļākie.
Nu, tu redzi, kā tas varētu izskatīties.
Tad kāpēc manis te nav?
Ko?
Mēs visu laiku sazvanījāmies un sarakstījāmies.
Mana numura te nav.
Kāds tev ir viņas numurs?
Otrs telefons?
Tieši tā. Varēja to atstāt Bostonā.
Priekšapmaksas numurs, sekstinga bildes bez sejas.
Tās var būt krūtis jebkurai. Nav pierādījums.
Beidziet. Tās ir Samas krūtis.
Uz ko es saku - nu un?
Jūs apstiprinājāt viņas alibi ar nepareizo mobilo telefonu.
Pārbaudījām kontu.
To apstiprināja abi viņas vecāki.
Kuri vecāki gan melotu par savu meitu?
- Viņi nemeloja. - Nu, es arī ne.
Policist Ernandes, pie cik slepkavību lietām esat strādājis?
Labi, paklau, dāmīt…
Nesauciet mani par dāmīti!
Vai varat pierādīt…
ka otrs numurs pieder Samantai Levitai?
Vai tas nav jūsu darbs?
Nevaram skenēt visus numurus, ko iegribam.
Mums jāiet pie tiesneša pēc ordera.
- Jūsu advokāte zina. - Tad izdariet to!
Ja man būtu tas telefons, tad varētu sasaistīt ar viņu
un ierosināt lietu, lai dabūtu orderi. Bet man nav.
Uz kārts ir mana klienta dzīve.
Dariet savu sūda darbu!
- Ejam. - Mēs ejam prom?
Jā.
Labi.
Nu… Mums jāatrod tas telefons.
Telefona kārti jau izspēlējām. Strupceļš.
Nu tad ko? Tas ir viss?
Klau, pat ja mums būtu tas telefons,
būtu jēgpilni tikai tad, ja Polu būtu nogalinājusi Sama.
Neticu tam vairāk kā tam, ka nogalināji tu.
Nu tad kāpēc Sama uzreiz neiedeva to telefonu?
Tā paša iemesla dēļ, kāpēc melojāt par attiecībām.
Pajautāšu mūsu izmeklētājiem, bet gan jau tā telefona vairs nav.
Man jāatbild.
Sveiks.
Jā.
Nē, neesmu vēl tos dokumentus saņēmusi.
Nestāviet tuvu durvīm, tās aizveras.
- Elena. - Jēziņ, Kūp.
- Bļāviens, ko vēl? - Man ar tevi jārunā, labi?
Piedod, grasījos zvanīt, bet negribēju…
Labs instinkts. Varbūt turpini…
Labi. Man tikai vajag tavu palīdzību. Lūdzu.
Kāpēc lai es tev palīdzētu?
Nezinu, sāksim ar tiem simts taukšķiem ar asti, ko tu man nozagi.
Ko, negribēju, lai tos atrod kāds cits, ja nu tu neiznāktu laukā.
- Zini? - Tizls attaisnojums.
- Man vajadzēja to naudu, tu zini. - Labi, klau…
Zinu, piedod. Viss ir nedaudz aizgājis pa gaisu…
- Tevi apcietināja par slepkavību! - Kā es teicu, bet klau…
- Tu viņu nogalināji? - Protams, nē.
- Protams? Es nezinu. - Līķis tur bija, pirms ierados.
- Tad tu tur biji? - Labi?
- Jēziņ. - Labi. Ej prom, Kūp.
Draņķība.
Kas par sviestu?
Tu salauzi manas durvis.
Piedod.
Tev viss labi?
Ak dievs, grūtāk, nekā izskatās.
Nu, tā tev vajag.
Ko tu darīji Samas mājā?
Kā tu domā?
Un tu man nepiezvanīji? Mēs it kā esam partneri.
Nu, zināju: ja būtu tev pateicis, tu man teiktu, ka tas ir garām.
Un man būtu bijusi taisnība.
Apzagt draudzeni? Tas ir garām.
Patiesību sakot, viņa jau bija mani pametusi,
tā ka tā ir tāda pelēkā zona.
Kas ir?
Nu, tu man palīdzēsi vai kā?
Nu…
Elena, sveika.
Labdien, Levitas kundze. Ļoti jūtu jums līdzi.
Paldies.
Esmu neizsakāmi pateicīga, ka piedāvājies man palīdzēt.
- Tas bija… - Esperansai tā bija trauma -
atrast Polu tā.
Un es viņai pateicu, zini, lai paņem brīvu, cik vajag.
Nu, zini, kruķi te bijuši pilnīgi visur.
Esi droša, ka Niks bez tevis šodien iztiks?
Niks pēdējā laikā maz ir mājās.
Skaidrs.
Man jāaizskrien kaut ko nokārtot.
Būšu atpakaļ pēc dažām stundām.
Tu vari visu atrast?
- Jā, Levitas kundze. Ir labi. - Labi. Uz redzīti.
- Vēlreiz paldies. - Ar prieku.
- Kā gāja? - Labi. Mums ir dažas stundas.
Labi. Ķeramies pie darba.
Kāpēc tu domā, ka viņa nav no tā telefona atbrīvojusies?
Tā ir mana vienīgā iespēja.
Tu sāc augšstāvā.
Harry's Burgers?
Vienmēr lūdzu mērci atsevišķi,
bet tas ir kā kliedziens tuksnesī.
Mērce ir viņu firmas zīme.
Jā, bet sacūko manu burgeru.
Un tavu galdu.
Kas tev man ir?
Jaunais tiesu eksperta ziņojums par Polu Levitu.
Izklausos pēc TV kruķa.
Tu to neatvēri?
Adresēts tev.
Nosmērēsi ar kečupu.
- Tas ir uz pirkstiem… - Aizveries!
Labi.
TIESU MEDICĪNAS EKSPERTA ZIŅOJUMS
- Tur kaut kas ir? - Divas no trim šāvienu brūcēm
gūtas pēc nāves.
Ko, ellē, tas nozīmē?
Džejs Makinernijs rakstījis:
"Kad tevi nodod, viss kļūst par simbolu un ironiju."
Un, ja meklējat simbolismu,
te nu es biju - ielauzos bijušās mīļākās mājā,
lai meklētu telefonu, kura gandrīz noteikti tur nebija,
izmisīgi tiekdamies pēc glābiņa, kuru diez vai biju pelnījis.
Mani bija pārņēmusi nikna pārliecība, ka esmu dirsā,
turklāt to sev nodarīju pats.
Kūp.
Kūp. Nāc šurp.
Ak dievs!
Nolādēts.
Kūp.
Tu mani pārbiedēji līdz nāvei.
Polu neviens nenogalināja.
Ko?
Viņš nošāvās pats.
Klau…
Nezinu, par ko tu tagad runā, bet tev jāiet prom.
Un tad tu droši vien sašāvi viņa līķi,
lai tā izskatītos pēc slepkavības.
Labi. Tu esi sajucis prātā.
Atceries šo?
"Mīļā Sama. Pieļāvu šausmīgu kļūdu.
Nespēju izteikt, cik ļoti nožēloju, ka uztvēru tevi par pašsaprotamu,
izpostot mūsu laulību, izpostot mūsu ģimeni.
Es tevi pievīlu kā vīrs un vīrietis, un, ja neko citu,
tad zini - ne tāpēc, ka tevi nemīlēju, mīlēju vairāk par jebko,
kas man to padara tik mokoši sāpīgu.
Es tevi mīlu.
Pols."
Dziļi izjusti.
Beigās centrā noliek sevi. Pola garā.
Tu ielauzies manā mājā?
Tu ieliki manā mašīnā ieroci. Esam norēķinājušies.
Pieņemu, ka Pola dzīvības apdrošināšanas polise pašnāvību nesedza?
Par spīti viņa neskaitāmajām brīnišķīgajām īpašībām,
izrādās, Polam ar naudu gāja galīgi bēdīgi.
Pilnu ainu ieraudzīju, tikai šķiroties.
Es dabūtu daudz mazāk, nekā biju rēķinājusies.
Notiek tā.
Vidusskolā biji seksīga meiča, bet sešus gadus vēlāk esi viesmīle,
jo panākumu kāpnēm pakāpieni izrādījās par augstu.
Tu sāc drāzties ar savu bosu.
Varbūt meklē drošību darbā, bet varbūt tev ir vienkārši garlaicīgi.
Tad kādu dienu viņš tevi bildina.
Tu to neparedzēji,
bet paredzi, ka dabūsi lielu, ērtu māju,
finansiālo drošību un iespēju apklusināt to balsi savā galvā,
kas nebeidz jautāt: "Kas būs tālāk?"
Tu ievācies ekskluzīvā rajonā, par kuru neesi dzirdējusi,
Vestmontas ciematā.
Tu esi no Dienvidbostonas, no ciematiem neko nejēdz.
Iepazīsties ar citām sievām un nododies tam, lai zaudētu savu akcentu,
un iemācies pirkt saplēstus džinsus,
kas maksā vairāk nekā tava bijušā dzīvokļa mēneša īre.
Un tad tie džinsi kļūst par šauru,
un pēc deviņiem mēnešiem piedzimst pirmais bērniņš.
Tu varbūt to neplānoji,
bet plāniem tu beidzi ticēt ap to laiku, kad sāki drāzties ar Polu.
Un tu mīli to mazo puisīti, kā neesi mīlējusi nevienu,
tāpēc pēc pāris gadiem piedzimst vēl viens.
Un kādu laiku tev ir ģimene un draugi un šķiet, ka dzīve ir piepildīta.
Taču tā balss tavā galvā ik pa laikam ierunājas,
bet to var labot tablete Xanax un glāze rozā vīna.
Un tā, pateicoties milzīgam iztēles trūkumam un zemam pašvērtējumam,
tu sevi pārliecini, ka esi laimīga tāpat, kā šķiet esam laimīgi draugi un kaimiņi.
Pāris gadus vēlāk Pols tevi pametis un ir kopā ar jaunāku tevis versiju.
Kūps ir pilnīgs Pola pretstats.
Izskatīgs, seksīgs un asprātīgs, un viņš nekad tā īsti tevi nemīlēs.
Izrādās, pat prinči ir tikai vardes Brunello Cucinelli polokreklos.
Tāpēc tu aizbēdz atpakaļ pie mammas un tēta Bostonā.
Tev vajag atelpu no tā visa.
Un ir atgriezusies tā balss tavā galvā,
kas kliedz, ka tu visu zaudēsi un ar kaunu tiksi izraidīta no šīs apsolītās zemes.
Un tad Pols, ieņēmis bīstamu viskija un antipsihotiķu maisījumu,
ielaužas tavā mājā.
Tajā pašā, no kuras izvācās, lai drāztu to viesmīli.
Dod iespēju! Mīļā, lūdzu.
Neatgriezīšos pie tevis.
- Gribu tevi redzēt. - Apsolu: kad pamodīsies,
atcerēsies, kā ienīsti mani
un, zini, visas sievietes virs 30.
Tu esi manā mājā? Ko, pie velna, tu dari manā mājā?
- Uzrakstīju tev zīmīti. - Par ko tu runā?
Paga. Pol.
Es to izdarīšu! Zvēru pie Dieva!
- Noliec ieroci. - Zvēru pie Dieva!
Vienkārši noliec ieroci!
Tad viņš, kurš 15 gadus bijis tavs vīrs, feistaimā izšķaida sev smadzenes.
Pol?
Pol, pacel telefonu!
Ak dievs.
Pola dzīvība apdrošināta par 20 miljoniem.
Tu to zini, jo pagājušā gadā lasīji polisi.
Tā tu zini, ka pašnāvība to atsauktu.
Nākamās trīs četras stundas tu nebeidz kustēties,
jo zini - citādi zaudēsi drosmi.
Tu sāki lietot priekšapmaksas telefonu, jo par parasto aizvien maksāja Pols,
un tā tikai trūka, lai tas greizsirdīgais maniaks uzzinātu par Kūpu.
Un tagad tas telefons lieti noderēs.
Galvenā doma - tu nevari pieļaut, ka tā būs pašnāvība.
KŪPS NEGULI?
ESMU BOSTONĀ AR BĒRNIEM. ATCERIES?
Pat miris pamanījās pakāst visu mūsu naudu.
Nevarēju viņam ļaut mums to nodarīt.
Varēji iet uz policiju. Pateikt patiesību.
Apdrošināšana bija manu bērnu nākotne.
Tāpēc nolēmi aizmest mēslainē manējo.
Tev vajadzēja būt pret mani laipnākam.
Šī ir mana dzīve.
Tu neesi to pelnījis!
Tu un pārējie pašapmierinātie naudasmaisi…
jūs staigājat apkārt kā karaļi,
it kā visa tā nauda kaut ko pierādītu, lai gan tā jums iekrita rokās.
Man bija jāļauj tam sviedrainajam mēslam gadiem ik vakaru kāpt uz manis.
Man visu laiku bija jācieš pazemojumi, lai tikai te atrastos,
lai tas viss būtu - bērniem un man.
Un es varēju to visu zaudēt tikai tāpēc, ka Pols nespēja noturēt naudu bankā
un savu daiktu biksēs.
Skumjākā lieta tajā ir tas,
ka tu nenojaut, cik labi es zinu, kā tu jūties.
Tiešām.
Un tev taisnība. Man vajadzēja pret tevi būt laipnākam.
Un par to es atvainojos.
Bet es neiešu cietumā tavā vietā.
Paga, mums par to jāparunā.
Mēs jau nupat parunājām.
Kūp.
Kū…
Kūp!
Jēziņ, kad, pie velna, te visi sākuši pirkt ieročus?
- Kādam jābūt viņu nogalinājušam. - Tu joko.
Tu ielauzies manā mājā.
Tu man uzbruki.
Es aizstāvējos pret vīrieti, kurš nogalināja manu vīru.
Tu aizmirsi vienu lietu.
Kādu gan?
Tu arī neesi slepkava.
Kūp!
Pagaidi! Kūp!
- Kūp! - Pilsētiņā, kur nekas
un neviens nebija tāds, kā šķita,
bija visai loģiski, ka slepkavība nemaz nebija slepkavība.
Bija dīvaini just līdzi sievietei, kura man uzgrūda vainu slepkavībā…
Pa labi.
Bet Sama tikai centās turēties pie tā, kas bija viņas,
un es to sapratu labāk par visiem.
Mēs visi ticējām vienam sapnim - piepilsētas paradīzes apsolījumam.
Un visi bijām kā muļķi noticējuši, ka, tur nokļūstot, tur arī paliksim.
Lielās, pamatīgās mājas radīja sajūtu, ka esam sev sagrābuši mūžības daļiņu.
Bet nebija dziļi jārok, lai redzētu, ka pamati ir sapuvuši.
Tas bija tikai sarežģīts burvju triks,
kur burvju mākslinieks un publika ir viens un tas pats.
Un dažreiz bija grūti saprast, kas ir īsts un kas ir tikai māņu tēli.
Un tad bija brīži, kad it nemaz nebija grūti.
Nāc pie mums!
Zinu, ka gribēsi viņu sodīt, bet vispirms noslēdz darījumu.
NEDĒĻU VĒLĀK
Pārkāpa sev pāri, lai tev zvanītu.
Ja viņš zaudēs Leuenberger, domino kauliņi sāks krist.
Viņš zina, ka ir dirsā. Viņu nauda vien…
- Es zinu summu. - Nuja. Piedod.
- Dabūjis šurp Volteru no Vērmontas? - Es tev saku…
Labi, paldies.
Beilijs un Rasels vienā telpā.
Jūtos pagodināts.
- Kūp, prieks redzēt. - Es neatvainošos. Tev bija sakāpis galvā.
- Nenācu atvainošanās dēļ. - Labi. Ķeramies klāt.
Kā Krosas j-dze tev teica,
kopš esi prom, ar Leuenberger esam atsitušies kā pret sienu.
Lai kuram es to uzticētu, atgriežas, asti iemiedzis kājstarpē.
Mērgļi šveicieši runās tikai ar tevi.
Tu laikam vareni atsūkā.
Atdosim tev tavu amatu, samaksu par šo periodu,
pievienosim dāsnu bonusu pēc tavas labpatikas.
It kā tu nebūtu bijis prom.
Bet es biju prom, Volter. Visi noskatījās, kā Džeks mani izmeta.
O, nu beidz, Kūp.
Domā, te kāds nezina, ka esmu mērglis?
Tici man, tu pēc visa šī smaržosi kā tāda roze.
Gribu 20 % no Leuenberger darījuma un 25 % no koppeļņas.
Ej dirst. 12 % no šveiciešiem.
15 % no peļņas, kad viņi sāks ienest jaunu kapitālu.
Nu, Leuenberger aizies, Hellman nobīsies,
Teksasas naftas ģimenes sajutīs ūdenī asinis,
kapitāla daļas tiks dzēstas ātrāk, nekā spēsiet tās segt,
un šī vieta izkūpēs gaisā.
Un līdz ar to arī tavs kapitāla konts.
- Tu visu zaudēsi. - Jau esmu visu zaudējis.
20 % no šveiciešiem, 25 % no kopējās peļņas.
Tu diemžēl nesaproti, kā notiek pārrunas.
Es neveicu pārrunas.
Ej dirst!
Velns, šī ir mana kompānija!
Tā nav tava, ja nevari to paturēt.
Labi. 20 un 25. Ar nosacījumu, ka nokārtosi ar šveiciešiem.
Tūlīt pat.
Jūs ar Džeku šovakar lidosiet uz Šveici.
Man šovakar pasākums.
Lidmašīna izlidos no Tīterboro 23.00. Mērija tev aizsūtīs numuru.
Detaļas abi pārrunāsim lidmašīnā.
Vai esam vienojušies?
Protams.
Gutenberga vēža pasākums ik gadu vēža pētniecībai savāc miljonus.
Pīters un Daiana Milleri to vadījuši gadiem,
spiežot mūs maksāt par galdiņiem un loterijas biļetēm.
Un laika gaitā tas bija kļuvis par lielāko ikgadējo notikumu Vestčesteras kalendārā.
Tava klātbūtne visiem liecināja, ka esi dāsns,
un šim dāsnumam vajag biezu maku,
un tā medicīnas zinātnes lietu virzīja
sociālais spiediens un izrādīšanās.
Nespēj iedomāties, cik atviegloti bijām, ka tevi attaisnoja.
Mēs gan neticējām, ka tu to izdarīji.
Ne tā pateicu.
Velns. Nezinu, kā par to runāt.
Neviens nezinām. Nekas.
Varbūt beigsim censties?
- Labi. - Gudra doma.
- Kūp, sveiks. - Sveika. Paldies.
Burvīgi izskatāties. Vai dieniņ.
Paldies.
Tas mielo acis.
- Prieks redzēt. - Nu ko?
- Skat. - Kāds laiciņš pagājis.
- Prieks redzēt. - Jā. Labs galdiņš.
Labs galdiņš.
Sveika, kā iet? Kur ir Bārnijs?
- Kā tu domā? - Labi. Skaidrs.
Jā. Protams.
Reku viņš ir.
Desmitais galdiņš.
Sveika, māšel. Kā tev?
- Tūlīt būšu atpakaļ. Jā. - Labi.
Sveiks, draudziņ.
Nu, vai tik neesi balles karaliene?
Jā, atbrīvojies no apsūdzības slepkavībā - izcili pacelies sabiedrībā.
Apsveicu, ka neesi slepkava.
Nu, kad tu tiksies ar Džeku?
Jau satikos.
Jau satikies.
Un tu man nepiezvanīji?
Nu, zināju, ka satikšu te.
Ej galīgi. Nu ko viņš teica?
Tas bija vilinošs piedāvājums.
Cik vilinošs?
- Es par to domāju. - Tu domā…
Jā, noteikti.
Zini, nesteigsimies ar šo,
tev nav jāatgūst tie ienākumi, ieskaitot manējos,
- kārtīgi neapsverot, ne? - Kūp.
- Sveiks. - Prieks tevi redzēt, vecīt.
Ne sekundi par tevi nešaubījos.
Ei. Ieliesim viņam, a?
Man jau ir.
Jā, ko tu saki? Ei, mums te vajag Macallan, labi?
- Atvainojiet. - Jā.
Sveiki.
- Sveiki. - Sveiks, tēt.
- Sveiks. - Lūdzu. Paldies, ka atnācāt.
- Sveika. - Mela.
Tik labi izskaties. Sveiki. Endrū.
- Sveiki. - Priecājos.
Es nezinu. Ir… Skat, kas tur.
- Sveiki. - Te…
- Sveika. - Sveika.
Tev viss labi?
Normāli.
Aizmirsti par tenisa komandu!
Tev ir vēl viens gads, ko uztraukties par Prinstonu.
Gribi strādāt ar profesionālu tenisa treneri?
Tu esi mans treneris.
Es tikai saku - man nav jābūt.
Un es saku - ir gan.
Paldies.
Šķiet, mūsu puisēnam piemīt šarms.
Un tu? Tiecies ar kādu?
Tikos. Tas ir sarežģīti.
Ar mani nav viegli.
Tas nekas, ka tā.
Ja viņš nespēj, piedrāzt viņu.
Jā.
Piedrāzt viņu.
Jā.
Labi. Man jāiet.
Bet tu nupat atnāci.
Tad arī vislabāk iet prom.
Labi.
Atiņā. Izmantojiet prezervatīvu.
- Sveika. - Sveiks.
- Drīkstu piebiedroties? - Protams. Jā.
- Labi. - Tūlīt būsim atpakaļ.
Labi.
- Bez mitas mēģinu ar tevi sazināties. - Es zinu.
Man vajadzēja nedaudz laika.
Protams.
Lūdzu, piedod.
Tu esi pelnījis ko daudz labāku.
Jā, tā bija.
Bet es sev šo nodarīju pats.
Es iemīlējos sievietē, kura mīlēja kādu citu.
Par ko tu runā?
Ne par ko.
Labi. Neko nesaki. Viņa nāk.
Pārņem!
Ko? Pagaidi.
Ak nē. Tev jāpaliek ar mani.
Oho.
Tu labi izskaties.
Saki tā tikai tāpēc, ka tā ir.
Kā tur gāja?
Šķiet, man ir piedots.
- Krietnāks cilvēks par mani. - Acīmredzot.
Jebkurā gadījumā domāju kādu laiku pabūt viena.
Es arī.
Starp citu, viņdien redzēju Samu iepērkamies,
it kā nekas nebūtu noticis.
Nu, zini, viņa viņu nenogalināja
un vēl nebija pieprasījusi apdrošināšanas atlīdzību,
tāpēc būtībā krāpšanas nebija.
Viņas advokāts noteikti panāks, ka ir tikai sabiedriskie darbi, sodanauda.
Pat ja viņa gribēja tevi ietupināt.
Viņai bija savi iemesli.
Viņai tu piedod?
Lai piedotu man, vajadzēja divus gadus.
Viņu es nemīlēju.
Un te es tevi atstāšu.
Nav pat vēl servētas vakariņas.
Tad arī vislabāk iet prom.
Ei.
Neiekulies nepatikšanās, jā?
- Redzēsimies. - Labi.
Brīvs cilvēks. Paskat uz viņu.
- Džūlsa. - Sveiks, Kūp.
Bijām tik priecīgi dzirdēt, ka atcēla apsūdzību.
Nu, mēs ne brīdi neticējām, bet vienalga.
Jā, dzirdēju, totalizatorā liki uz plānotu slepkavību.
Tu mani pazīsti.
No mazāk ticamā lielāka nauda.
Nu, man laikam paveicās, ka tavējam nebija iekšas celiņš.
Kā izdarīji ar koledžas testiem.
Par ko tu runā?
Nu, zinu, tev šķita, ka esi uzmanīga, bet klīst baumas.
Un, ja šīs baumas nonāks līdz pareizajiem cilvēkiem,
Čelsijai paveiksies, ja tiks pilsētas koledžā.
Kā gan tu to vari zināt?
Tu to nevari zināt.
Džūlsa, esi iepeldējusi par dziļu.
Nav nekā sliktāka par cilvēku, kurš nezina to, ko nezina.
Un tu ne sūda nezini.
Tāpēc varat izvēlēties no visām Amerikas koledžām,
bet Prinstonā viņa nemācīsies.
Vai tu man draudi?
Nolādēts, tieši tā.
Paldies.
- Paldies. - Paldies, kungs.
Notiek tā.
Tu strādā vaiga sviedros, lai uzbūvētu dzīvi, ko, domā, vēlies,
un tad kādu dienu kāds tev to atņem.
Un tad tu saproti, ka ir milzu atšķirība starp smagu darbu un cīņu par dzīvību.
Tu nekad nebiji cīnījies. Tu pat nezini, vai zini, kā to darīt.
Bet, kad tu to dari, sev par lielu pārsteigumu tu uzvari.
Sajūtai būtu jābūt labai.
Kā atpestīšanai, apstiprināšanai un uzvarai reizē.
Bet kaut kas ir mainījies.
Tu savā acu priekšā redzi savu veco dzīvi.
Un būtu tik viegli atkal atgriezties tajā vāveres ritenī un sākt atkal skriet.
PIEDRĀZT BRŪSU
Sasodīts.
Sūzij.
Ko tu izdarīji?
- Paklau… - Nē!
Ko, ellē, tu izdarīji?
Bet, kad beigsi laizīt brūces,
dusmoties uz pasauli un censties glābt visus, ko mīli,
tev būs jāpaskatās spogulī un sev jājautā, vai tiešām būsi tāds kā agrāk.
Jo nepatīkamā patiesība ir:
kad esi aiz priekškara redzējis to haosu,
vairs nekad nespēsi izrādi skatīties tā kā agrāk.
Bet šobrīd…
šobrīd
laiks atkal ķerties pie darba.
JA JUMS VAI KĀDAI PAZIŅAI VAJAG ATBALSTU, EJIET UZ APPLE.COM/HERETOHELP
Tulkojusi Laura Hansone