Jis pabudo!
Šok pas mus.
Policija! Nė iš vietos!
Tikrai liūdnas reikalas, jei susapnavęs, kad tave pagauna,
pajauti palengvėjimą.
Kažkas nutinka tavo viduje, kai susiduri su grėsme
atsidurti kalėjime.
Imi viską matyti ryškiau,
įžiūrėti visas menkiausias smulkmenas,
lyg tavo smegenys jau bando užfiksuoti ir sudėlioti į katalogą
visus prisiminimus apie tai, ką netrukus gali prarasti.
Be to, pasikeičia ir kitų žmonių požiūris į tave.
Kuo galiu padėti, bičiuliai?
Geros dienos.
Labas rytas, pone Kuperi.
Ladi.
Norėčiau pasikalbėt su tavim savo kabinete,
kai baigsi žaisti.
- Apie ką? - Atsiprašau?
Na, esu šio klubo nariu maždaug dešimt metų,
bet niekad nekvietei manęs pokalbiui į savo kabinetą.
Todėl ir klausiu, apie ką nori pasikalbėt.
Tikėjausi pasikalbėti su tavim
privatesnėje vietoje.
Tiesiog sakyk, ką norėjai pasakyti, Ladi.
Na, klausyk,
tai pakankamai jautrus klausimas,
esu tikras, žinai, kaip mes vertiname tavo narystę šiame klube.
Na, malonu girdėti.
Reikalas tas, kad valdyba sušaukė posėdį…
ir manome, kad bus geriausia, jei suspenduosime tavo narystę,
kol išsispręs…
dabartiniai tavo sunkumai.
- Aišku. - Nuoširdžiai apgailestauju, Kupai.
Sakyk, kokiais klubo įstatų punktais valdyba rėmėsi,
suteikdama tau teisinį statusą mane išspirti?
Liaukis, Kupai. Viskas ne taip.
Nes, jei teisingai prisimenu, jei padariau kokį nors pažeidimą,
o taip nėra, tuomet klubas turi informuoti mane raštu,
ir tik po trijų tokių įspėjimų
gali inicijuoti drausminę procedūrą
dėl mano pašalinimo.
Buvai suimtas dėl žmogžudystės.
Aš nieko nenužudžiau.
Na, iš kur man žinoti?
Dieve, turbūt tu teisus, Ladi.
Tu tikrai negali to žinoti.
Bet jei yra nors menkiausias šansas,
kad esu šaltakraujiškas žudikas, kaip tu apie mane galvoji,
tikrai nori su manim prasidėti, bliamba?
Baigsiu žaidimą prie duobutės.
Ačiū, bičiuli.
Sveikas. O Dieve.
Vis dar skauda?
Žinai, laikausi nuskausminamųjų dietos.
Gerai.
Perkocetas sustiprina vikodino poveikį.
Kaip tu?
Yra buvę ir geriau.
Taip.
Užsakiau mums žalių daržovių.
Ačiū.
Turiu pasakyt, likau nustebęs, kai gavau tavo žinutę.
Man įdomu, ką tu žinai.
Ką aš žinau apie ką?
Aš nežinau. Ką nors.
Vis dar nelabai suprantu.
Jėzau, čia ne apklausa, Barni.
Kas čia?
Tavo namo dokumentai.
Jis perrašė savo pusę tau.
Ketinau tau atnešti, bet kad jau paprašei susitikti…
Jis galvoja, kad sės į kalėjimą.
Jis ėmėsi atsargumo priemonių, kad turtas liktų tavo rankose.
- Išmintingas ėjimas. - Jei galvoji, kad sėsi į kalėjimą.
Dar niekas neaišku, Mel.
- O Dieve, vaikai. - Vaikams viskas bus gerai, girdi?
Taip pat ir tau.
Jei jis sės į kalėjimą.
Tau lieka koledžo fondai,
pensijos santaupos yra tavo vardu.
Jei susidursi su sunkumais, galėsi įkeisti namą ir gauti kreditą.
Esmė ta, kad jums viskas bus gerai.
Jam kažkas negerai.
Aš žinau. Pažįstu jį.
Taip buvo dar prieš Polo mirtį. Tik aš negaliu suprasti, kas.
Ką jis daro nuo tada, kai buvo atleistas?
Jis tau pasakė apie tai?
Taip. Bet ko jis man nesako?
Net jei žinočiau, turbūt tau nesakyčiau.
- Noriu jam padėti. - Traukinys jau nuvažiavo, nemanai?
Mes abu turim pripažinti, kad vienintelis žmogus,
kuris dabar gali padėti Kupui, yra pats Kupas.
- Turiu dingti iš čia. Aš negaliu… - Taip.
- Pranešk, jei ką sužinosi. - Ir tu.
Čia tvyro niūri nuotaika. Ar tik man vienai taip atrodo?
Pastebėjau, kad tokiose situacijose
pokalbį tenka pradėti žmogui, sergančiam bipoliniu sutrikimu.
Žinau, kad mums visiems dabar baisu, kad visi galvojame apie tą patį,
todėl eisiu tiesiai prie reikalo ir pasakysiu…
taip, aš mylėjausi su savo buvusiu sužadėtiniu.
Atsiprašau, nesupratau.
Aš miegu su Briusu.
Jėzau Marija, Ali.
- Nesmerk manęs, žmogau. - Aš tavęs nesmerkiu.
- Tai netikusi mintis. - O dulkintis su Sem – geniali mintis?
Gal nereikia?
Ką, manai, kad jie nežino?
Manai, yra bent vienas žmogus mieste, kuris to nežino?
- Tu nebegeri vaistų? - O ką?
Aš turiu negerti vaistų, kad galėčiau mylėtis?
Tu nebegeri vaistų?
Taip! Turiu negerti vaistų, kad galėčiau mylėtis!
Na, bent jau gerai mylėtis.
Kodėl turi negerti vaistų, kad gerai pasimylėtum?
- Jėzau Marija, Tore. - Normalus klausimas.
Nenori prisijungti?
- Ne, bliamba. - Šaunuolis.
Vaistai trukdo patirti orgazmą.
- Tu juokauji, bliamba? - Dabar aišku.
- Manau, mums reikia apie tai kalbėtis. - Apie tavo seksualinį gyvenimą?
Apie tai, kad gali sėsti į kalėjimą!
- O tu apie tai nekalbi. - Turiu tam labai rimtą priežastį.
- Kokią? - Nes aš nenoriu.
Tikrai rimta priežastis, Endi.
- Kur susiruošei? - Man koncertas.
- Briusas irgi ten bus? - Ne, jis manęs vengia.
- Šiknius. - Taip.
- Iki pasimatymo. - Ne, palauk, aš noriu su tavim.
Kur visi susiruošėt?
Tėti, noriu paklausyt, kaip ji dainuoja.
- Nagi. - Taip, ir aš.
Eime.
Taip, puiki mintis. Vedamės vaikus į barą.
Aš tik noriu būt laiminga
O jam patinka daužyti širdis
Neblogai, tiesa?
Labai gražu.
Bandau apsimesti, bet negaliu
Ir kada nors tau skaudės kaip man
Ir kada nors…
Atleiskit. Ši daina…
Šūdas.
Turėjo būti mano vestuvės.
O varge.
Tai nutiko seniai.
Ką ji daro?
Tai, kas šauna jai į galvą.
Tai va, jo vardas – Briusas.
Reikalas tas,
kad aš jas sužlugdžiau, nes su manim yra kažkas negerai.
Su mano smegenimis.
Aš nesu, suprantat, normali, atvirai kalbant.
Bet pastaruoju metu ėmiau abejoti, ar Briusas yra toks normalus,
kaip aš apie jį galvojau.
Žinot, normalus žmogus negrįžta į tavo gyvenimą,
kad vėliau imtų vengti.
Normalus žmogus leidžia jam atiduoti
grupės „Hole“ plokštelę „Live Through This“,
kurią tu saugojai kone dešimtmetį, bliamba.
Tą patį dešimtmetį, per kurį netekai beveik visko, ką turėjai.
Išskyrus tave, Endi.
Tai mano vyresnysis brolis.
Tu niekada manęs nenuvylei. Nė karto.
Tu išgelbėjai mano gyvybę.
Labai norėčiau, kad atsirastų žmogus, kuris pasirūpintų tavim taip,
kaip tu rūpinaisi manimi, nes žinau, kad dabar tau to reikia
labiau nei kada nors.
Tai va, Briusas neatsako į mano skambučius.
Ir tai nėra normalu.
Taip, gal aš ir paplaukusi,
bet jis pats, turėdamas žmoną ir vaikus, nusprendė išdulkint buvusią sužadėtinę,
sergančią bipoliniu sutrikimu, jos sūnėno lovoje.
- O Dieve. - Ką?
Tai šūdas.
Žinau, kad tai buvo kvaila ir neteisinga,
bet maniau, kad tai yra nuoširdu ir tikra.
Bet dabar aš…
suprantu, kad jis tik naudojosi manim.
Velniop.
Nesu niekieno atsarginis variantas.
- Eina šikt tas Briusas. - Gerai.
Taip.
Taip, eina jis šikt!
- Jis tavęs nevertas! Tu nuostabi! - Eina šikt tas Briusas!
Teisingai. Eik šikt, Briusai!
Eik šikt, Briusai.
Žinai, tau nebūtina užleisti savo lovą.
- Galiu miegoti ant sofos. - Viskas gerai.
Vis viena dažniau miegu apačioje.
Taip. Kaip pasakysi.
Nieko sau pasirodymas bare.
Taip, tikras rokenrolas.
Kaip jautiesi?
Kaip judantis taikinys.
- Galiu pati išgerti savo vaistus. - Tikrai?
Čia laisva šalis.
Klausyk, Ali, aš nežinau, kuo viskas baigsis.
Padėtis nekokia.
Todėl turiu žinoti, kad tau viskas bus gerai, ir vaikai…
vaikams tavęs reikės.
Endi…
Išgerk sumautus vaistus.
Prašau.
- Sveikutis. - Sveikas.
Čia tu sukūrei?
Taip, tik dar nebaigiau.
Įspūdinga.
Patiko šis vakaras?
Taip, ji – nuostabi.
Ypatinga.
Noriu tau kai ką parodyti.
Matai šį laikrodį?
Nusipirkau jį tais metais, kai tu gimei.
Tau buvo gal trys mėnesiai.
Torei buvo treji…
darbe sekėsi nekaip…
aš nervinausi,
kad galbūt apžiojau daugiau, nei galiu atkąsti.
Supranti, atvedžiau į pasaulį du nuostabius vaikus
ir nerimavau, ar galėsiu juos aprūpinti,
išmaitinti, apsaugoti ir panašiai.
Kartą ėjau pro juvelyrinę parduotuvę ir pamačiau šį laikrodį,
jis buvo žiauriai brangus, žinojau, kad tavo mama įsius,
jei jį nusipirksiu, bet nusipirkau.
Norėjau pasijusti bebaimiu, supranti, pajusti, ką tai reiškia.
Apsimetinėk, kol tau pavyks, supranti, ką noriu pasakyt?
Tai va, žinau, kad jūs, jaunimas, nesegit laikrodžių šiais laikais,
bet gal vieną dieną persigalvosi, todėl noriu, kad jį turėtum.
Kartais ir aš taip darau.
Kaip?
- Apsimetinėju, kol pavyksta. - Aišku.
Na, vieną gražią dieną suprasi,
kad taip elgiasi beveik visas pasaulis.
Tada tikrai pasidaro baisu.
Užsisek.
Na štai.
Man jis patinka.
Puiku. Sumažinsim apyrankę.
- Uždaryti duris? - Taip.
- Labanakt, sūnau. - Labanakt.
Prašau.
- Sveikutė. - Sveikas.
- Kaip sekas? - Gerai.
Taigi…
kai Ali per vakarienę pasakė, kad reikėtų apie tai pasikalbėti…
Norėtum apie tai pasikalbėti?
Tai tavo darbas?
Ar aš nužudžiau Polą Levitą?
Ne, aš jo nenužudžiau.
Sveikinu. Pasikalbėjom.
Gerai.
Labanakt.
Labos nakties.
Na, vaiki, tu jį nugalėjai.
Tu teisus, Henri.
Šito negana.
Bet jau greitai.
Gerai, vyručiai. Nusiaubkit šią vietą.
Savo dalį iš Edžio gausit pas Bodro šįvakar.
- Šaunuolis, Džeidžei. - Galiu…
Eikš.
Iš pradžių pats pagalvojau, kad jūs iš policijos.
Nesijaudink, Henri. Snaideris viskuo pasirūpino.
Kupai, ką čia darai?
Paaiškink man apie tą susitarimą.
Mes prisipažįstam dėl neatsargaus nužudymo.
Paprastai skiriama dešimt metų nelaisvės, bet prokuroras nenori vilkinti bylos,
todėl manau, kad galėčiau įkalbėti jį skirti aštuonerius.
Aštuoneri metai?
Išeisi į laisvę po šešerių.
Tau tai atrodo visiškas niekis.
Lyginant su 25 metų bausme ar bausme iki gyvos galvos.
Klausyk, jei nori teisminio bylos nagrinėjimo,
padarysiu viską, ką galiu, kad sutaršyčiau jų bylą.
Negirdžiu optimizmo.
Jie turi motyvą, galimybę, teismo ekspertų išvadas
ir tą prakeiktą ginklą, kurį rado tavo mašinoje.
Net geresnėmis aplinkybėmis tai būtų nemenka rizika.
- Šiuo atveju… - Taip, pastaruosius 20 metų
draudžiausi nuo rizikos.
Kaltės pripažinimas yra tavo draudimas.
Tai nėra išeitis, greičiau – išsisukimas.
Kam nors rūpi, kad aš nekaltas?
Ne.
Dieve, mano vaikai.
Taip. Tai išties sunkus pasirinkimas.
Na, tai nėra pasirinkimas, tiesa?
Gerai.
Kas gerai?
Susitark dėl posėdžio.
Tavo mokytoja sutiks pratęsti terminą?
Taip, ponia Daglas – labai supratinga.
Pasikalbėsiu su ja rytoj.
Nemanau, kad ji lieps tau atsiskaityti šią savaitę,
turint galvoje visa tai, kas vyksta…
Taip.
- Gražus laikrodis. - Ačiū.
Sveiki.
- Labas. - Aš – Mel.
Hanterio mama.
- Čia – Morgan. - Labas, Morgan.
Su aderaliu susijusi Morgan?
- Mama. - Atsiprašau.
Ne, viskas gerai.
Liksi vakarienei?
Ne, ačiū. Man reikia namo.
Tikrai? Ruošiuosi gaminti sumuštinius su daržovėmis.
Ačiū. Aš jau tuoj eisiu.
Kas tau ant rankos?
Tėtis atidavė laikrodį.
Tėtis tau atidavė savo „Daytona“?
- Taip. - Bet kodėl?
Nežinau.
Einu.
- Labas. - Galiu užeiti?
Žinoma.
Kas nors negerai?
Anksčiau niekad čia neateidavai.
Atsiprašau dėl netvarkos. Su Ali nėra lengva.
Kodėl atidavei Hanteriui savo „Daytona“?
Nes turiu kitų laikrodžių.
- Nori alaus? - Ne, aš nenoriu alaus.
Noriu, kad pažadėtum, jog nesėsi į kalėjimą.
Gerai, aš darau viską, ką galiu. Girdi?
Ką tai reiškia? Tu nekaltas.
Ir vis viena perrašai man pusę savo namo.
Dalini savo branginamus daiktus.
Tai senas laikrodis.
Tik nereikia. Jei kada nors mane mylėjai, neknisk man proto.
Viskas labai sudėtinga.
Kalba eina apie kaltės pripažinimo pareiškimą.
- Kokios kaltės? - Dėl neatsargaus nužudymo.
Išeičiau į laisvę po šešerių metų.
Juokauji? Po šešerių metų?
Jei pralaimėsiu bylą, galiu sėsti iki gyvos galvos.
Kodėl turėtum pralaimėti? Tu jo nenužudei.
Nes taip sutvertas realus pasaulis, Mel!
Po galais!
Realiame pasaulyje nėra jokių garantijų.
Supranti? Tik nusigręži nuo to, kas svarbiausia, bliamba,
ir viskas akimirksniu pasikeičia.
Netenki namų, tavo vaikai tampa svečiais tavo paties namuose,
netenki žmonos, netenki savęs.
Gerai, paklausyk manęs.
Megės tėtis žaidžia golfą su Deividu Gelsonu.
Jis yra geriausias advokatas visoje šalyje.
Jam net yra pavykę paneigti DNR įrodymus,
pateiktus medicinos ekspertų.
Ji sakė, kad gali suorganizuoti susitikimą su juo.
Jis padarys tą patį, ką daro Ketė.
Negali to žinoti. Jėzau Marija.
Nori, kad Torė ir Hanteris lankytų tave kalėjime?
Nori, kad juos pravardžiuotų žudiko vaikais?
- Tai juos sužlugdys. - Manai, aš to nežinau?
- Na, tada daryk ką nors! - Aš stengiuosi!
Stenkis labiau, suknistas savanaudi!
Dieve.
Buvo akimirka, kai tu nekovojai dėl mūsų.
Ne, tiksliai neprisimenu, kada,
bet esu visiškai tikra, kad būtent tą akimirką
turėjai kovoti dėl mūsų kaip liūtas.
Aš tavęs nekaltinu, aš irgi pasidaviau. Mes abu pasidavėm. Mes susimovėm, Kupai.
Ir mums teks su tuo gyventi.
Bet tai, kas vyksta dabar,
yra dar viena panaši akimirka, todėl prašau tavęs, maldauju tavęs,
nepasiduok
būtent dabar, kai privalai kovoti dėl visko, ką turi.
- Mel… - Nepasiduok.
Ką tik kalbėjausi su prokuroru, ir po ilgų svarstymų bei dvejonių,
manau, bus pasiektas susitarimas, kurio tikimės.
Tikrai?
Klausyk, suprantu, kad tau sunku.
Bet esant tokioms aplinkybėms…
Aplinkybės yra tokios:
mano advokatė siūlo man sėsti į kalėjimą už nusikaltimą, kurio nepadariau.
Siūlau tokį variantą, taip.
Tuo tarpu
mūsų tyrėjai peržiūrės bylą,
gal policija ką nors praleido pro akis,
o tai, turint galvoje departamento dydį ir išteklių stoką,
visai gali būti.
Negaliu pasirašyt susitarimo.
Jei manai, kad įdedu per mažai pastangų vien dėl to, kaip tu mane pasamdei…
Tai neturi nieko bendro.
Nieko.
- Aš galvoju apie tavo šeimą, Kupai. - Aš irgi.
Ką toks susitarimas jiems reikštų?
Kad myli juos taip, jog gali paaukoti savo…
Kad esu kaltas.
Esu kaltas dėl daugelio dalykų, bet tik ne dėl žmogžudystės.
Jokių susitarimų.
- Kupai… - Jokių susitarimų.
Gerai.
Jei toks tavo sprendimas, taip ir padarysime.
Bet duok man ką nors, į ką galėčiau atsiremti.
Gerai, pradedam nuo pradžių.
Kaip nusikaltimo vietoje atsirado tavo DNR?
Aš ten dažnai būdavau. Mes turėjome santykius.
- Apie kuriuos melavai. - Kaip ir ji.
Kodėl niekas nuodugniau nepasidomi ja?
Štai Sem telefono skambučių išklotinė.
Štai. Ji įrodo, kad Sem buvo Bostone
tą naktį, kai buvo nužudytas Polas. Jos tėvai tai patvirtino.
Jie turi nuotraukas iš Henrio gimtadienio.
Ji galėjo pasamdyti žudiką.
Tuo žudiku galėjai būti tu.
Jie sunkiai skyrėsi,
tu turi problemų su pinigais, judu buvote meilužiais.
Gali įsivaizduot, kaip tai atrodo.
Kodėl manęs čia nėra?
Ką?
Mes daug kartų skambinome ir rašėme žinutes vienas kitam.
Čia nėra mano numerio.
Kokiu numeriu jai skambindavai?
Antras telefonas?
Taip. Vieną ji galėjo palikti Bostone.
Laikinasis numeris ir seksualios nuotraukos be veido.
Čia gali būti bet kurios moters krūtys. Tai nėra neginčijamas įrodymas.
Nereikia. Tai yra Sem krūtys.
Ir kaip tai susiję?
Patvirtinote jos alibi, remdamiesi ne tuo telefono numeriu.
Mes patikrinome išklotinę.
Be to, turime jos tėvų liudijimus.
Kokie tėvai nesumeluotų dėl savo dukters?
- Jie nemelavo. - Aš irgi nemeluoju.
Pareigūne Hernandesai, priminkit man, kiek nužudymo bylų esat ištyręs?
Gerai, paklausykit, ponia…
Nevadinkit manęs ponia.
Galit įrodyti…
kad kitas numeris priklauso Samantai Levit?
Atsiprašau, ar tai ne jūsų darbas?
Mes negalime tikrinti visų numerių, kada panorėję.
Pirma reikia gauti teisėjo orderį.
- Jūsų advokatė tai žino. - Tai eikit ir gaukit!
Jei turėčiau tą telefoną, galėčiau jį su ja susieti,
o tada galėčiau kreiptis dėl orderio. Bet aš jo neturiu.
Ant kortos pastatytas mano kliento gyvenimas.
Dirbkite savo darbą, po galais.
- Eime. - Mes išeinam?
Taip.
Gerai.
Mums reikia surast tą telefoną.
Ką tik pabandėm ėjimą su telefonu. Tai buvo aklavietė.
Ir ką? Tai viskas?
Klausyk, net jei turėtume tą telefoną,
tai turėtų reikšmės tik tuo atveju, jei Polą nužudė Sem.
O aš netikiu, kad nužudė ji, kaip ir netikiu, kad tai padarei tu.
Na, tada kodėl Sem nutylėjo apie tą telefoną?
Dėl tos pačios priežasties, kodėl jūs abu nutylėjot apie savo santykius.
Klausyk, pasitarsiu su savo tyrėjais, bet turbūt jis bus jau seniausiai dingęs.
Turiu atsiliepti.
Labas.
Taip.
Ne, dar negavau tų dokumentų.
Saugokitės uždaromų durų.
- Elena. - Jėzau Marija, Kupai.
- Kokio velnio? - Noriu su tavim pasikalbėti.
Atsiprašau, galėjau paskambinti, bet nenorėjau, tad…
Pagirtina nuojauta. Gal tau reikėtų…
Gerai! Man man reikia tavo pagalbos. Prašau.
Kodėl turėčiau tau padėti?
Nežinau, gal pradėkim nuo to, kad esi skolinga man šimtą gabalų
su trupučiu, kuriuos iš manęs pavogei.
Nenorėjau, kad kas nors kitas juos surastų, jei tavęs nebūtų paleidę.
- Supranti? - Apgailėtinas pasiaiškinimas.
- Man reikėjo tų pinigų, pats žinai. - Gerai, klausyk…
Žinau, atleisk. Reikalai pakrypo ne į tą pusę, bet…
- Tave suėmė už žmogžudystę! - Kaip ir sakiau, bet, paklausyk, aš…
- Tai tavo darbas? Tu jį nužudei? - Aišku, kad ne.
- Aišku, kad ne? Man neaišku. - Kai ten atėjau, jis jau buvo negyvas.
- Tai vis dėlto buvai ten? - Aišku?
- Jėzau Marija. - Gerai. Palik mane ramybėje, Kupai.
Šūdas.
Kokio velnio?
Išlaužei duris.
Atsiprašau.
Kaip tu?
Dieve, skauda labiau nei turėtų.
Taip tau ir reikia.
Ką tu darei Sem namuose?
O pati kaip manai?
Ir nepaskambinai man?
Mes juk partneriai.
Žinojau, kad jeigu tau pasakysiu, tu pasakysi, kad tai – šūdinas reikalas.
Ir būčiau buvusi teisi.
Vogti iš savo merginos? Tikrai šūdinas reikalas.
Na, jei nori žinoti, ji mane jau metė,
dabar mums – pereinamasis laikotarpis.
Kas?
Tai padėsi man ar ne?
Na…
Labas, Elena.
Sveiki, ponia Levit. Labai užjaučiu dėl netekties.
Ačiū.
Neįsivaizduoji, kokia esu tau dėkinga, kad pasisiūlei man padėti.
- Tai buvo… - Esperanza patyrė šoką,
kai rado negyvą Polą.
Pasakiau jai, supranti, kad ji ilsėtųsi tiek, kiek reikia.
Žinai, policija viską apvertė.
Esi tikra, kad Nikas nesupyks, jei šiandien pas jį nedirbsi?
Nikas retai būna namuose šiomis dienomis.
Aišku.
Turiu šiokių tokių reikalų.
Manęs nebus kelias valandas.
Apsieisi be mano pagalbos?
- Taip, ponia Levit. Viskas gerai. - Gerai. Tada iki pasimatymo.
- Dar kartą ačiū. - Nėra už ką.
- Kaip sekės? - Viskas gerai. Turime porą valandų.
Gerai. Pradedam.
Kodėl manai, kad ji neatsikratė tuo telefonu?
Nes tai vienintelis mano šansas.
Tu paieškok viršuje.
Hario mėsainis?
Vis prašau jų, kad padažą piltų šalia,
bet niekas manęs negirdi.
Padažą? Jis yra jų firminis.
Taip, bet jis išterlioja visą mėsainį.
Ir tavo darbo stalą.
Ką man turi?
Naujausią medicinos eksperto išvadą apie Polą Levitą.
Kalbu kaip faras iš televizijos.
Neatplėšei voko?
Jis adresuotas tau.
Ištepsi jį kečupu.
- Jis ant pirštų… - Patylėk.
Gerai.
MEDICINOS EKSPERTO IŠVADA
- Kas nors ne taip? - Du iš trijų šūvių
padaryti po jo mirties.
Ką tai reiškia, po galais?
Džėjus Makinernis rašė:
„Viskas tampa simboliška ir ironiška, kai tave išduoda.“
Štai jums simboliškumas –
aš įsilaužiu į buvusios meilužės namus,
norėdamas surasti telefoną, kurio veikiausiai čia nėra,
ir beviltiškai trokšdamas atpirkimo, kurio kažin ar nusipelniau.
Mane pervėrė pyktis nuo minties, kad aš ne tik susimoviau,
bet ir padariau tai savo rankomis.
Kupai.
Kupai. Ateik čia.
O Dieve!
Velnias.
Kupai.
Vos į kelnes nepridėjau.
Niekas nenužudė Polo.
Ką?
Jis pats nusišovė.
Klausyk…
Nesuprantu, apie ką tu kalbi, bet norėčiau, kad išeitum.
O tada tu šovei į jo lavoną,
kad imituotum žmogžudystę.
Gerai. Tau pasimaišė protas.
Pameni šitą?
„Brangi Sem. Aš padariau didžiulę klaidą.
Nerandu žodžių, kuriais galėčiau išreikšti savo apgailestavimą dėl to,
kad nevertinau tavęs, dėl išardytos santuokos ir šeimos.
Nuvyliau tave kaip tavo vyras ir žmogus, bet nepaisant visko žinok,
kad taip nutiko ne dėl to, kad tavęs nemylėjau,
mylėjau tave labiau už viską,
štai kodėl mano skausmas toks nepakeliamas.
Myliu tave.
Polas.“
Griebia už širdies.
Pabaigoje kalba tik apie save. Tipiškas Polas.
Įsilaužei į mano namus?
Tu padėjai ginklą į mano mašiną. Manau, mes atsiteisę.
Spėju, Polo gyvybės draudimo sutartyje
savižudybė nebuvo įtraukta, taip?
Polas turėjo daug gerų savybių,
bet nemokėjo elgtis su pinigais.
Situacija ėmė aiškėti tik per mudviejų skyrybas.
Būčiau gavusi daug mažiau nei tikėjausi.
O būna taip.
Esi mokyklos gražuolė, bet po šešerių metų tampi padavėja,
nes neįveiki per aukšto tramplino.
Tada pradedi dulkintis su bosu.
Gal kad užsitikrintum darbą, o gal iš nuobodulio.
Tada vieną gražią dieną jis tau pasiperša.
Tu šito nesitikėjai,
bet dabar imi tikėtis didelio patogaus namo,
finansinio saugumo ir galimybės pagaliau nutildyti savo galvoje balsą,
kuris nuolatos kankina klausimu „O kas toliau?“
Apsigyveni prabangioje vietoje, apie kurią nė nebuvai girdėjusi,
kuri vadinasi Vestmonto gyvenviete.
Esi iš pietinio Bostono, nieko neišmanai apie gyvenvietes.
Susipažįsti su kitomis žmonomis
ir pasiaukoji tam, kad galutinai atsikratytum savo pietietiško akcento
ir išmoktum nusipirkti plėšytus džinsus,
kurie kainuoja daugiau už tavo senojo buto mėnesio nuomą.
Tada tie džinsai ima vis labiau spausti,
ir po devynių mėnesių gimsta pirmasis vaikas.
Gal tu jo ir neplanavai,
bet nustojai kurti planus maždaug tuo pat metu,
kai ėmei dulkintis su Polu.
Tu myli tą mažutį berniuką labiau už viską pasaulyje,
o po kelerių metų atsiranda kitas.
Kurį laiką
tu džiaugiesi šeima, draugais ir gyvenimo pilnatve.
Tas balsas tavo galvoje kartais vis prabyla,
bet tu jį nutildai raminamaisiais arba vyno taure.
Neturėdama lakios vaizduotės ir nė lašelio savigarbos,
įtikini save, kad esi tokia pat laiminga,
kaip visi tavo draugai ir kaimynai.
Po kelerių metų Polas iškeičia tave į jaunesnę tavo versiją.
Kupas – visiška Polo priešingybė.
Jis gražus, seksualus ir linksmas, bet jis niekada tavęs nemylės.
Paaiškėja, kad princai tėra varlės
su „Brunello Cucinelli“ marškinėliais.
Tada tu pabėgi pas tėvus į Bostoną.
Tau reikia nuo visko pailsėti.
Balsas tavo galvoje grįžta su griausmu,
šaukdamas, kad neteksi visko ir būsi gėdingai išvaryta
iš pažadėtosios žemės.
Tada Polas, pavojingai apsvaigęs nuo viskio ir antipsichotikų,
įsibrauna į tavo namus.
Į tuos pačius namus, kuriuos jis paliko, kad galėtų dulkintis su jaunesne padavėja.
Suteik mums progą! Prašau, mažute.
Aš niekada pas tave negrįšiu.
- Noriu tave pamatyti. - Patikėk, kai išsiblaivysi,
prisiminsi, kaip nekenti manęs
ir visų moterų, kurioms virš 30.
Ar tu mano namuose? Ką, po galais, darai mano namuose?
- Parašiau tau laiškelį. - Ką tu čia paistai?
Pala, Polai.
Padarysiu tai čia ir dabar! Garbės žodis!
- Nuleisk ginklą. - Garbės žodis!
Nuleisk ginklą!
Ir tada žmogus, buvęs tavo vyru 15 metų, ištaško sau smegenis per vaizdo skambutį.
Polai?
Polai, atsiliepk!
Atsiliepk, Polai!
O Dieve.
Polas buvo apsidraudęs 20 milijonų sumai.
Žinai tai, nes pernai jis perrašė savo sutartį.
Taip pat žinai, kad savižudybės atveju ji negalioja.
Kitas tris ar keturias valandas tu nuolatos judi,
nes žinai, kad jei sustosi, tave apims baimė.
Ėmei naudotis laikinuoju telefonu,
nes tavo įprastinis telefonas tebėra įtrauktas į Polo planą,
ir tu tikrai nenorėtum, kad tas pavydus maniakas
sužinotų apie Kupą.
O dabar laikinasis telefonas pravers kaip niekad.
Svarbiausia padaryti taip, kad tai neatrodytų kaip savižudybė.
KUPAS NEMIEGI?
BOSTONE SU VAIKAIS. PAMIRŠAI?
Net ir mirdamas jis sugebėjo prašikti visus pinigus.
Aš negalėjau jam to leisti.
Galėjai nueiti į policiją. Pasakyti tiesą.
Tas gyvybės draudimas buvo mano vaikų ateitis.
Todėl nusprendei sugriauti manąją.
Galėjai būt malonesnis su manim.
Kalba eina apie mano gyvenimą.
Tu jo nevertas!
Tu ir visi kiti savim patenkinti turčiai…
jūs vaikštot iškėlę galvas,
lyg pinigų turėjimas ką nors įrodo,
nors jūs juos gavot nė piršto nepajudinę.
Aš metų metus kenčiau, kai kasnakt tas prakaituotas asilas lipdavo ant manęs.
Kenčiau nuolatinį pažeminimą, kad likčiau čia,
galėčiau pasirūpinti vaikais ir savimi.
Ir visa tai ėmė slysti iš rankų
tik dėl to, kad Polas negalėjo išlaikyti pinigų banke
ir pimpalo savo kelnėse.
Liūdniausia yra tai,
kad aš puikiai suprantu, kaip tu jautiesi.
Patikėk.
Ir tu esi teisi. Turėjau būt malonesnis su tavim.
Atleisk man.
Bet į kalėjimą už tave nesėsiu.
Palauk, mums reikia pasikalbėti.
Mes jau viską apkalbėjom.
Kupai.
Jėzau, kada, po galais, visi spėjo įsigyti ginklus?
- Turi būti taip, kad kažkas jį nužudė. - Tu juokauji.
Tu įsilaužei į mano namus.
Užpuolei mane.
Gyniausi nuo žmogaus, kuris nužudė mano vyrą.
Pamiršai vieną dalyką.
Kokį?
Kad nesi žudikė.
Kupai!
Palauk! Kupai!
- Kupai! - Mieste, kuriame viskas
ir visi nėra tuo, kuo dedasi,
visiškai logiška, kad ir žmogžudystė nebuvo žmogžudyste.
Buvo keista gailėti moters, kuri bandė pasodinti mane už žmogžudystę…
Į dešinę.
Bet Sem tenorėjo išsaugoti tai, kas jai priklausė,
ir niekas to nesuprato geriau už mane.
Mes visi patikėjom ta pačia pasaka –
gyvenimo užmiestyje rojumi.
Mes visi susiviliojome mintimi, kad ten atsidūrę
ten ir liksime.
Mūsų didžiuliai namai suteikė jausmą,
kad pasičiupome dalelę amžinybės.
Bet nereikia giliai kasti, kad pamatytum supuvusius pamatus.
Tai tebuvo įmantri iliuzija,
kai fokusininkas ir žiūrovai yra vienas ir tas pats.
Kartais buvo sunku suvokti, kas yra tikra,
o kas – apgavystė ir akių dūmimas.
Bet pasitaiko ir tokių kartų, kai tai suvokti visai nesunku.
Eikš pas mus.
Žinau, kad nori jam atkeršyti, bet pirma užbaik sandorį.
PO SAVAITĖS
Žinai, kiek jam kainavo nervų, kad tau paskambintų.
Jei jis praras Luenbergerį, prasidės grandininė reakcija.
Jis žino, kad jam šakės. Vien ką reiškia jų rezultatai…
- Žinau, kokie rezultatai. - Taip. Atleisk.
Jis išsikvietė iš Vermonto Volterį?
Sakau tau…
Gerai, ačiū.
Beilis ir Raselas viename kambaryje.
Jaučiuosi pagerbtas.
- Malonu tave matyt, Kupai. - Aš nesiruošiu atsiprašinėti.
Ėmei per daug riesti nosį.
- Man nereikia tavo atsiprašymo. - Puiku.
Prie reikalo.
Kaip tau sakė panelė Kros,
reikalai su Luenbergeriu atsidūrė aklavietėje, kai tu išėjai.
Ką benusiunčiu derėtis su jais,
visi grįžta nieko nepešę ir panarinę galvas.
Sumauti šveicarai nori turėt reikalą tik tu tavim.
Turbūt moki gerai jiems pačiulpti.
Grąžinsim tau turėtas pareigas, sumokėsim už prarastą laiką
ir skirsim solidžią premiją už sutarties pasirašymą.
Viskas liks taip, lyg nebūtum išėjęs.
Bet aš buvau išėjęs, Volteri. Džekas mane išspyrė visų šių žmonių akivaizdoje.
Liaukis, Kupai.
Manai, ten yra nors vienas, kuris nežinotų, kad esu šiknius?
Patikėk manim, tu išlipai iš to šūdo kaip kvepianti rožė.
Noriu 20 % nuo sutarties su Luenbergeriu ir 25 % nuo bendrojo pelno.
Apsišik. 12 % nuo šveicarų.
15 % nuo bendrojo pelno, kai pradės plaukti naujas kapitalas.
Na, Luenbergeris pasitraukia, Helmanas išsigąsta,
Teksaso naftininkų šeimos ima užuosti kraują,
akcijų išpirkimas prasideda greičiau nei spėji jas padengti,
ir tavo verslui ateina galas.
Kartu su tavo kapitalo sąskaita.
- Tu prarasi viską. - Aš jau praradau viską.
20 % nuo šveicarų, 25 % nuo bendro pelno.
Regis, tu visiškai neišmanai derybų.
Aš nesideru.
Užsikrušk!
Tai mano kompanija, bliamba!
Ji ne tavo, jei negali jos turėti.
Gerai. 20 ir 25. Su sąlyga, kad įkalbi šveicarus.
Reikalas skubus.
Išskrendat su Džeku į Šveicariją šįvakar pat.
Šįvakar turiu reikalų.
Lėktuvas išskrenda iš Titerboro oro uosto 23.00 val.
Merė tau praneš skrydžio numerį.
Smulkmenas aptarsime lėktuve.
Sutarta?
Žinoma.
Gutenbergo labdaros renginys kasmet surenka milijonus dolerių
vėžio tyrimams.
Piteris ir Diana Mileriai organizuoja jį ne vienerius metus,
spausdami mus užsisakyti staliukus ir pirkti loterijos bilietus.
Ilgainiui jis tapo vienu didžiausių kasmetinių
visuomeninių renginių Vestčesteryje.
Dalyvavimas jame visiems parodo, kad esi dosnus,
iš tikrųjų labai dosnus,
taigi, medicinos mokslą stūmė į priekį
dvi jėgos: socialinis spaudimas ir norėjimas pasipuikuoti.
Neįsivaizduoji, kaip visiems palengvėjo, kai buvai reabilituotas.
Mes tikrai netikėjom, kad tai padarei tu.
Kažkaip ne taip pasakiau.
Šūdas. Nežinau, kaip apie tai kalbėti.
Niekas nežino. Viskas gerai.
Tuomet gal ir nebekalbėkim?
- Gerai. - Puiki mintis.
- Sveikas, Kupai. - Labas. Ačiū.
Nuostabiai atrodai. Nieko sau!
Ačiū.
Seniai matytas.
- Malonu tave matyti. - Ką pasakysi?
- Tik pažvelkit. - Šimtas metų.
- Malonu matyti. - Taip. Puikus stalas.
Gražus stalas.
Kaip sekas? Kur Barnis?
- O kaip tu manai? - Aišku. Gerai.
Taip. Žinoma.
Štai jis.
10-as stalas.
Sveika, sesut. Viskas gerai?
- Tuojau grįšiu. Taip. - Gerai.
Sveikas, bičiuli.
Na,
esi vakarėlio žvaigždė.
Taip. Kaltinimai žmogžudyste tikrai pakelia reitingus.
Sveikinu, kad tu – ne žudikas.
Taigi, kada susitinki su Džeku?
Jau buvau susitikęs.
Jau buvai susitikęs.
Ir nepaskambinai man?
Na, žinojau, kad susitiksim čia.
Šikt eik. Tai ką jis pasakė?
Pateikė padorų pasiūlymą.
Kokio padorumo?
- Aš dar galvoju. - Tu galvoji…
Taip, žinoma.
Niekur neskubėk, supranti,
juk nenori susigrąžinti visų pajamų, įskaitant manąsias, supranti,
- visko gerai neapgalvojęs, tiesa? - Kupai.
- Sveikas. - Džiaugiuos tave matydamas, bičiuli.
Nė sekundei nesuabejojau tavim.
Jam reikia išgerti.
Aš geriu.
Taip, ką nori tuo pasakyti?
Įpilkit mums viskio „Macallan“, gerai?
- Atsiprašysiu, bičiuliai. - Gerai.
Sveikučiai.
- Labas. - Labas, tėti.
- Sveikas. - Labas. Ačiū, kad atėjai.
- Labas. - Mel.
Nuostabiai atrodai. Labas, Aš – Endrius.
- Sveiki. - Malonu susipažinti.
Nežinau. Žiūrėk, kas atėjo.
- Labas. - Prašau čia…
Labas.
Kaip tu?
Normaliai.
Negalvok apie teniso komandą.
Turi dar visus metus nerimauti dėl Prinstono.
Norėtum padirbėti su profesionaliu teniso treneriu?
Tu esi mano treneris.
Tik sakau, gal tau reikia geresnio.
O aš sakau, kad nereikia.
Ačiū.
Regis, mūsų vyrutis moka flirtuoti.
Kaip tu? Susitikinėji su kuo nors?
Susitikinėjau. Viskas sudėtinga.
Su manim nelengva.
Nieko baisaus.
Jei jis negali su tuo susitaikyti, eina jis šikt.
Taip.
Eina jis šikt.
Taip.
Gerai. Aš jau eisiu.
Juk ką tik atėjai.
Geriausias laikas išeiti.
Iki greito. Nepamiršk prezervatyvo.
- Sveika. - Labas.
- Galiu prisėsti? - Žinoma. Taip.
- Gerai. - Mes tuojau grįšime.
Gerai.
Daug kartų bandžiau su tavim susisiekti.
Žinau.
Man reikėjo laiko.
Suprantu.
Atleisk man.
Esi vertas daugiau.
Taip, buvau vertas.
Bet aš pats kaltas.
Įsimylėjau moterį, kuri mylėjo kitą.
Apie ką tu čia?
Nekreipk dėmesio.
Gerai. Nieko nesakyk. Ji ateina.
Palieku jus.
Ką? Palauk.
Ne. Likai su manim.
Gražiai atrodai.
Taip sakai todėl, kad tai tiesa.
Kaip sekėsi su juo?
Regis, man atleista.
Jis geresnis už mane.
Be abejo.
Bet kuriuo atveju kurį laiką pagyvensiu viena.
Mes abu.
Kalbant apie tai, neseniai parduotuvėje mačiau Sem,
lyg niekur nieko.
Na, ji nieko nenužudė
ir nepateikė reikalavimų draudimui,
tad techniškai nebuvo jokio sukčiavimo.
Lažinuosi, jos advokatas iškovos jai visuomenei naudingą darbą ar baudą.
Nors norėjo įkišti tave už grotų.
Ji turėjo tam savų priežasčių.
Jai tu atleidai?
O man teko laukti tavo atleidimo dvejus metus.
Aš jos nemylėjau.
O dabar tave paliksiu.
Vakarienė dar nepatiekta.
Geriausias laikas išeiti.
Neprisidaryk bėdų, gerai?
- Dar pasimatysim. - Gerai.
Laisvas žmogus. Tik pažvelkit į jį.
- Džulse. - Sveikas, Kupai.
Mes labai apsidžiaugėm išgirdę, kad tave išteisino.
Na, mes netikėjom tavo kalte, bet vis dėlto.
Taip, girdėjau, pralošei lažybas, kad esu kaltas dėl žmogžudystės.
Pažįsti mane.
Man patinka rizika.
Na, turbūt turėčiau džiaugtis, kad nežinojai, ką papirkti.
Kaip pasielgei su įvertinimo testais.
Apie ką tu?
Na, suprantu, galvojai, kad niekas nesužinos, bet kalbos sklinda.
O jei tos kalbos nueis iki reikiamų žmonių ausų,
Čelsija galės džiaugtis, jei pateks į municipalinį koledžą.
Iš kur tu žinai?
Tu negali to žinoti.
Šįkart tau nepasisekė, Džulse.
Nieko nėra blogiau už tą, kuris nežino, ko jie nežino.
O tu nežinai nė velnio.
Galit rinktis iš visų Amerikos koledžų,
bet Prinstone ji nesimokys.
Tu man grasini?
Tikrai taip, bliamba.
Ačiū.
- Ačiū. - Ačiū, pone.
O būna taip.
Stengiesi iš visų jėgų susikurti tokį gyvenimą, kokio nori,
o vieną gražią dieną jį iš tavęs atima.
Ir tik tada supranti, kaip labai skiriasi
sunkus darbas ir kova už gyvenimą.
Tau niekada anksčiau neteko kovoti. Nė nežinai, ar moki tai daryti.
Bet stoji į kovą ir dideliam savo nustebimui ją laimi.
Turėtum jausti malonumą.
Turėtum jausti palengvėjimą, pripažinimą ir pergalę vienu metu.
Bet kažkas pasikeitė.
Senasis tavo gyvenimas – ranka pasiekiamas.
Būtų taip lengva įšokti atgal į tą voverės ratą
ir vėl imti bėgti ratu.
EIK ŠIKT, BRIUSAI
Šūdas.
Siuze.
Ką tu padarei?
- Paklausyk… - Ne!
Ką tu padarei, po galais?
Bet kai užsilaižai žaizdas,
nustoji pykti ant pasaulio ir nebereikia gelbėti visų, kuriuos myli,
turi pažvelgti į veidrodį ir paklausti savęs,
ar iš tikrųjų nori grįžti ten, kur buvai.
Nes nemaloni tiesa yra ta,
kad jei matei chaosą užkulisiuose,
į viską, kas vyksta ant scenos, tu žiūrėsi visiškai kitaip.
Bet dabar…
dabar
laikas grįžti prie darbo.
JEI JUMS AR JŪSŲ ARTIMAM ŽMOGUI REIKIA PAGALBOS,
KREIPKITĖS Į APPLE.COM/HERETOTHELP
Išvertė Laima Banionienė