Han er i live!
Hey!
Hop i.
Det er politiet! Stå stille!
Det var sørgeligt, når det var en lettelse at blive fanget i ens drømme.
Der sker noget med en, når man står over for fængsel på livstid.
Man begynder at se alting klarere og med ufattelige strukturer og detaljer,
som om ens hjerne allerede forsøger at katalogisere minderne
om alt det, man står til at miste.
Og så er der den måde, alle andre ser på en.
Kan jeg hjælpe jer med noget?
Hav en god dag.
Godmorgen, mr. Cooper.
Luddy.
Jeg håbede at tale med dig på kontoret, når du er færdig.
- Om hvad? - Undskyld?
Jeg har været medlem af den her golfklub i ti år,
og du har aldrig bedt mig stille på dit kontor.
Så jeg undrer mig over årsagen.
Jeg håbede, at vi kunne have samtalen et mere privat sted.
Sig nu bare, hvad du kom for at sige, Luddy.
Godt, hør her. Det er jo et følsomt emne,
og du ved, at vi værdsætter dit medlemskab.
Det er sørme godt at høre.
Men bestyrelsen har holdt møde, og…
Vi mener, at det ville være bedst, hvis vi satte dit medlemskab på pause,
indtil den nuværende…
…problematik er løst.
- Nå. - Det er jeg ked af, Coop.
Hvilken en af klubbens vedtægter har bestyrelsen tyet til
for at give dig tilladelse til at smide mig ud?
Hold nu op, Coop. Det er ikke sådan, det er.
Som jeg husker det, skal jeg, hvis jeg havde overtrådt reglerne,
og det har jeg ikke, informeres om det skriftligt.
Og først efter tre skriftlige advarsler
kan man igangsætte processen, hvor man anbefaler udelukkelse.
- Du blev anholdt for mord. - Jeg har ikke myrdet nogen.
Men hvordan kan jeg vide det?
Du har nok ret, Luddy. Det kan man jo ikke vide.
Men hvis der er den mindste risiko for,
at jeg er den koldblodige morder, som du mener, at jeg er,
bør du så lægge dig ud med mig?
Jeg gør min spand færdig. Tak, min ven.
Mel.
Hey. Åh gud.
Har du stadig smerter?
Du ved. Jeg er på en fast Vicodin-diæt.
Skønt.
Percocet hjælper Vicodinen. Hvad med dig?
- Jeg har da haft det bedre. - Ja.
- Jeg har bestilt grøntsagsfad. - Tak.
Det overraskede mig faktisk, da du skrev til mig.
Jeg spekulerer på hvad du ved.
Hvad jeg ved om hvad?
Det ved jeg ikke. Alting.
Du må være lidt mere præcis.
Du skal jo ikke afgive forklaring, Barney.
Hvad er det?
Skødet på dit hus. Han har overdraget sin halvdel til dig.
Jeg ville komme forbi med det, men da du spurgte…
Han tror, at han skal i fængsel.
Han spiller forsvarsspil og lægger aktiverne i dine hænder.
- Det er det kløgtige at gøre. - Hvis man tror, at man skal i fængsel.
Det her er ukendt område, Mel.
- Åh gud. Børnene. - De skal nok klare den.
Og du klarer den også. Hvis han skal i fængsel.
Du har deres collegeopsparinger. Pensionsaktiverne står i dit navn.
Du kan altid tage lån i huset. Pointen er, at det nok skal gå.
Der foregår noget med ham. Det ved jeg. Jeg kender ham.
Selv inden Paul døde. Jeg… Jeg kan ikke gennemskue det.
Hvad har han lavet, siden han blev fyret?
- Har han fortalt dig det? - Ja. Men hvad er det, han ikke fortæller?
Selv hvis jeg vidste det, ville jeg nok ikke sige det.
- Jeg prøver at hjælpe ham. - Det er vist passé, tror du ikke?
Vi må begge to acceptere, at den eneste, der kan hjælpe Coop lige nu, er Coop.
- Jeg må væk herfra. Jeg kan ikke… - Ja.
- Hold mig opdateret. - I lige måde.
Bøh!
Der er en nederen stemning herinde. Er der andre, der kan mærke det?
Ali.
I situationer som den her,
er det den bipolare person i lokalet, der sparker samtalen i gang.
Jeg ved, at det er skræmmende, og at vi alle tænker det samme,
så nu siger jeg det bare ligeud.
Ja, jeg har dyrket sex med min eksforlovede.
Undskyld, hvad?
- Jeg går i seng med Bruce. - I guder, Ali.
- Du skal ikke dømme mig. - Det gør jeg heller ikke.
- Det er en elendig idé. - Og det var genialt at knalde Sam?
Gider du lige?
Tror du ikke, at de ved det?
Tror du, at der er nogen i den her by, der ikke ved det?
- Er du stoppet med din medicin? - Hvorfor?
Er jeg nødt til at være det, fordi jeg dyrker sex?
Er du stoppet med din medicin?
Ja! Det er jeg nødt til, hvis jeg vil dyrke sex!
Eller god sex i hvert fald.
Hvorfor skal du stoppe for at kunne dyrke god sex?
- I guder, Tori. - Det er et oprigtigt spørgsmål.
Vil du give dit besyv med?
- Nej, for helvede. - Klogt.
Jeg kan ikke komme på medicin.
- Tager du pis på mig? - Okay.
- Vi bør da tale om det. - Dit sexliv?
Om det, at du måske skal i fængsel!
- Du vil ikke tale om det. - Det er der en god grund til.
- Hvad? - Fordi jeg ikke vil.
Det er et fint valg, Andy.
- Hvor skal du hen? - Jeg skal spille.
- Kommer Bruce? - Nej, han ghoster mig.
- Svin. - Ja.
- Vi ses. - Nej, vent. Jeg vil gerne med.
Hvor skal alle hen?
Far, jeg vil se hende spille.
- Kom. - Ja, også mig.
Kom.
Ja, god idé. Lad os tage børnene med på bar.
- Hun er ret god, ikke? - Hun er vildt god.
Undskyld. Den her sang… Fuck.
Jeg skulle have været gift.
Åh nej.
Det er længe siden.
Hvad laver hun?
Det, der lige falder hende ind.
Nå, men han hedder Bruce.
Pointen er…
…at jeg klokkede i det, fordi der er noget galt med mig.
Med min hjerne.
Jeg er groft sagt ikke rigtig okay.
Men på det seneste har jeg tænkt, at Bruce heller ikke er så okay,
som jeg troede, at han var.
En okay person kommer ikke bare tilbage i ens liv for så at ghoste en.
En okay person lader en give ham den Live Through This Hole-plade,
som man formåede at gemme på et helt årti.
Det samme årti, hvor man stort set mistede alt, hvad man havde.
Bortset fra dig, Andy.
Det er min storebror.
Du slap mig aldrig. Aldrig.
Du reddede mit liv.
Bare der var en derude, der ville passe på dig
på den måde, du passer på mig, for det ved jeg, at du har brug for nu.
Nå, men Bruce ringer ikke tilbage. Og det er ikke okay.
Det kan godt være, at jeg er den skøre,
men det er ham, der har kone og børn og knalder sin bipolare eksforlovede
i hendes nevøs seng.
- Åh, for fanden. - Hvad?
Åh, pis.
Jeg ved, at det var noget rod, og at det var forkert.
Men jeg troede, at det var ærligt og ægte.
Men nu… ved jeg, at han bare udnyttede mig.
Og fuck det.
Jeg er ikke nogens sidespring.
- Fuck Bruce. - Okay.
Ja.
Ja, fuck ham!
- Han fortjener dig ikke! Du er en sild! - Fuck Bruce!
Lige præcis. Fuck Bruce!
- Fuck Bruce! - Fuck Bruce!
Fuck Bruce! Fuck Bruce! Fuck Bruce!
Fuck Bruce! Fuck Bruce!
Fuck Bruce!
Du behøver altså ikke at give mig din seng.
- Jeg kan bare sove på sofaen. - Det gør ikke noget.
- Jeg ender som regel dernede alligevel. - Fint nok.
- Det, der skete på baren, var ret vildt. - Ja, vildt rock and roll.
- Er du okay? - Det ændrer sig hele tiden.
- Jeg kan godt selv tage mine piller. - Kan du?
Det er et frit land.
Jeg ved ikke, hvad der kommer til at ske med mig.
Det ser ikke godt ud.
Jeg er nødt til at vide, at du nok skal klare den. Børnene…
De får brug for dig.
Andy…
Tag din forbandede medicin.
Gør det nu.
- Hej. - Hej.
Har du skrevet det?
Ja, det er bare noget, jeg arbejder på.
Imponerende.
- Havde du det sjovt? - Ja, hun er fantastisk.
Hun er noget for sig.
Jeg vil vise dig noget.
Kan du se det her ur?
Det købte jeg det år, du blev født. Du var omkring tre måneder gammel.
Tori var tre år…
…og det gik ikke så godt på arbejdet.
Og jeg var nervøs for, om jeg havde gabt over lidt for meget.
Jeg havde lige sat to smukke børn i verden,
og jeg spekulerede på, hvordan jeg skulle forsørge dem.
Sørge for mad, passe på dem, alt det der.
Og så gik jeg forbi en smykkebutik og så det her ur.
Det var vildt dyrt, og jeg vidste, at din mor ville slå mig ihjel,
hvis jeg købte det, men det gjorde jeg.
Jeg ville føle mig frygtløs. Eller mærke, hvordan det føltes.
Man lader som om, indtil man er der, ikke?
Jeg ved, at de unge ikke rigtig går med ure nu til dags,
men det kommer du måske til, så du skal have det.
- Det gør jeg også nogle gange. - Hvad?
- Lader som om. - Ja.
På et tidspunkt vil du indse, at det gør de fleste faktisk.
Og så bliver det rigtig skræmmende.
Tag det på.
Sådan.
- Jeg kan godt lide det. - Godt. Vi får det justeret til dig.
- Skal jeg lukke døren? - Ja.
- Godnat, makker. - Godnat.
Kom ind.
- Hej. - Hej.
- Hvordan går det herinde? - Fint.
Nå…
Tidligere ved middagen, da Ali sagde, at vi bør tale om det…
Bør vi tale om det?
- Gjorde du det? - Om jeg myrdede Paul Levitt?
Nej, det gjorde jeg ikke.
Tillykke. Så har vi talt om det.
Okay.
Godnat.
Du slog ham, knægt.
Du har ret, Henry.
Det er ikke nok.
Det er tæt på.
Okay, folkens. Få ryddet lokalet i en fart.
I kan hente jeres andel hos Eddie på Boudreau's i aften.
- Godt gået, J.J. - Må jeg…
Kom.
Jeg troede, at I var FBI, da I kom ind.
Bare rolig, Henry. Snyder gik hele vejen.
- Coop, hvad laver du her? - Fortæl om den studehandel.
Vi går med til manddrab.
Normalt ville det give ti år, men statsadvokaten vil bare have sejren.
- Jeg kan nok få ham ned på otte. - Otte år?
- Du ville være ude om seks. - Du får det til at lyde som ingenting.
Det skal ses i forhold til 25 år til livstid.
Hvis du gerne vil i retten, skal jeg gøre alt, hvad jeg kan.
Men du er ikke optimistisk.
De har motiv, mulighed, tekniske beviser og den forbandede pistol i din bil.
Selv under de bedste omstændigheder er det risikabelt.
- I den her sag… - Jeg har tilbragt de seneste 20 år
med at gardere mig mod risici.
Studehandlen er din helgardering.
Det er ikke en vej ud, men det er en vej igennem.
- Går nogen op i, at jeg er uskyldig? - Nej.
Mine børn.
Ja. Det er et forfærdeligt valg at træffe.
Det er jo ikke rigtig noget valg.
Okay.
- Okay, hvad? - Få aftalt et møde.
Kan du få udsættelse?
Ja. Mrs. Douglas har været vildt sød.
Jeg taler med hende i morgen.
Hun tvinger dig ikke til at aflevere i denne uge
med alt det, der foregår…
Ja.
- Fedt ur. - Tak.
Hej.
- Hej. - Jeg hedder Mel.
Jeg er Hunters mor.
- Det her er Morgan. - Hej, Morgan.
Morgan. Morgan. Adderall-Morgan?
- Mor. - Undskyld.
Det er fint. Spiser du med?
Ellers tak. Jeg må hellere tage hjem.
Sikker? Jeg laver vegetarburgere.
Det er fint. Jeg går lige om lidt.
- Hvad er det på dit håndled? - Et ur, som far gav mig.
Har far givet dig sit Daytona?
- Ja. - Hvorfor det?
Det ved jeg ikke.
Ja.
- Hej. - Må jeg komme ind?
Ja da.
Hvad så?
Du har aldrig været indenfor før. Jeg beklager rodet. Ali er en udfordring.
- Hvorfor gav du Hunter dit Daytona? - Jeg har andre ure.
- Vil du have en øl? - Nej, det vil jeg ikke.
Du skal love mig, at du ikke skal i fængsel.
Okay. Jeg gør, hvad jeg kan. Okay?
Hvad skal det betyde? Du er uskyldig.
Men du overdrager halvdelen af huset til mig.
Du giver dine kæreste ejendele væk.
Det er et gammelt ur.
Lad være. Hvis du har elsket mig, så drop det ævl.
Det ser ikke godt ud.
Vi må måske indgå en aftale.
- Hvilken slags aftale? - Manddrab.
Jeg kan være ude om seks år.
Tager du pis på mig? Seks år?
Hvis jeg taber, skal jeg sidde inde resten af mit liv.
Hvorfor skulle du tabe? Du myrdede ham jo ikke.
Fordi det ikke er sådan, verden fungerer, Mel!
For helvede!
I den virkelige verden er der ingen garantier.
Forstår du det? Hvis man mister fokus et øjeblik, ændrer alt sig.
Man mister sit hus. Ens børn er som fremmede i ens eget hjem.
Man mister sin kone. Man mister sig selv.
Okay, hør her.
Maggies far spiller golf med David Gelson. Han er landets største forsvarsadvokat.
Han har haft utrolig succes med at gøre dna-beviser ugyldige
ved hjælp af eksperter.
Hun sagde, at hun kan skaffe dig et møde.
- Han gør bare det samme, som Kat gør. - Det ved du da ikke. For helvede.
Skal Tori og Hunter besøge dig i fængslet?
Skal de være kendt som børnene, hvis far røg ind for mord?
- Det vil knuse dem. - Tror du ikke, at jeg ved det?
- Så gør dog noget ved det! - Jeg prøver!
Gør mere, din egoistiske skid.
Åh gud.
Der var et øjeblik, hvor du opgav os.
Jeg kan ikke huske, hvornår det var,
men jeg er ret sikker på, at det var præcis det øjeblik,
du burde have kæmpet med alt, hvad du havde.
Jeg bebrejder dig ikke. Jeg gav også op. Det gjorde vi begge. Vi fejlede, Coop.
Og det skal vi altid leve med.
Men det her øjeblik…
Det er endnu et af de øjeblikke. Og jeg bønfalder dig…
Du må ikke være den, der giver op
det øjeblik, hvor du skal kæmpe med alt, hvad du har.
- Mel… - Lad være.
Jeg har lige talt med statsadvokaten, og efter lidt uforpligtende snak
tror jeg, at det bliver den aftale, vi har håbet på.
Er det rigtigt?
Jeg ved, at det er rædselsfuldt. Men under disse omstændigheder…
Omstændighederne er,
at min advokat siger, at jeg skal i fængsel for noget, jeg ikke har gjort.
Det er den mulighed, jeg præsenterer, ja.
I mellemtiden får vi vores efterforskere til at kigge på sagen
for at se, hvad politiet kan have overset.
Med tanke på afdelingens størrelse og ressourcer kan der være noget.
Jeg kan ikke indgå aftalen.
Hvis du tror, at jeg ikke gør mit bedste for dig på grund af…
Det har intet med det at gøre. Intet.
- Jeg tænker på din familie, Coop. - Det gør jeg også.
Hvad siger det, hvis jeg indgår aftalen?
- At du elsker dem nok til at ofre… - At jeg er skyldig.
Jeg er skyldig i mange ting, men ikke i det her.
Ingen aftaler.
- Coop… - Ingen aftaler.
Okay.
Hvis det er din beslutning, så bliver det sådan.
Men du må give mig noget mere. Lad os begynde med begyndelsen.
Hvorfor var dit dna på gerningsstedet?
Jeg var der tit. Vi havde et forhold.
- Som du løj om. - Det gjorde hun også.
Hvorfor er der ingen, der nærstuderer hende?
Det her er Sams telefonfortegnelser.
Okay. Mobilmasterne bekræfter, at hun var i Boston,
den nat Paul blev dræbt. Hendes forældre bekræftede det.
De har billeder fra Henrys fødselsdagsfest.
Hun kan have hyret nogen til at dræbe ham.
Og det kan have været dig.
De stod midt i en slem skilsmisse. Du har pengeproblemer. I dyrkede sex.
Du kan vel godt se, hvordan det ser ud.
- Hvorfor er jeg ikke med på den her? - Hvad?
Vi ringede og skrev tit til hinanden. Mit nummer er der ikke.
Hvilket nummer har du til hende?
En anden mobiltelefon?
Præcis. Hun kan have efterladt en i Boston.
Det er en taletidstelefon og nogle anonyme pikante billeder.
De bryster kan være alle muliges. Det er ikke inkriminerende.
- Hold nu op. Det er Sams bryster. - Og hvad så?
I bekræftede hendes alibi med det forkerte telefonnummer.
- Vi bekræftede kontoen. - Og begge hendes forældre bekræftede det.
Ja, hvilken forælder ville lyve for sin datter?
- De løj ikke. - Det gør jeg heller ikke.
Hvor mange drabssager er det nu, du har arbejdet på?
- Okay, hør her, dame… - Du skal ikke kalde mig "dame".
Kan du bevise…
…at det andet nummer tilhører Samantha Levitt?
Er det ikke jeres opgave?
Vi kan ikke tjekke alle numre, vi får lyst til at tjekke.
Vi skal gå gennem en dommer for at få en kendelse.
- Det ved din advokat godt. - Så gør det!
Hvis jeg havde telefonen, kunne jeg knytte den til hende,
og så kunne jeg få min kendelse. Men det har jeg ikke.
Det handler om min klients liv. Gør jeres arbejde.
- Kom. - Går vi?
Ja.
Okay.
Men… Hey. Vi må finde den telefon.
Vi har lige forsøgt. Det var en blindgyde.
Hvad så? Er det så det?
Selv hvis vi havde telefonen,
ville det kun betyde noget, hvis Sam slog Paul ihjel.
Ingen af os tror, at det var hende.
Hvorfor viste Sam dem så ikke den telefon?
Af samme årsag som I begge to løj om jeres forhold.
Jeg får det tjekket, men den telefon er nok væk.
Jeg er nødt til at tage den her.
Hej.
Ja.
Nej, jeg har ikke fået filerne endnu.
Hold afstand til dørene, når de lukker.
- Elena. - Åh gud, Coop.
- Hvad helvede? - Jeg må tale med dig.
Jeg ville have ringet, men jeg ville ikke ringe…
- Godt instinkt. Måske bør du holde dig… - Fint. Jeg har brug for din hjælp.
Hvorfor skulle jeg hjælpe dig?
Hvad med de godt 100.000, du stjal fra mig?
Ingen andre skulle finde dem, hvis du nu ikke kom ud.
- Vel? - Latterlig undskyldning.
- Jeg havde brug for de penge. Det ved du. - Fint. Hør her…
Det hele er kørt lidt af sporet, men…
- De anholdt dig for mord! - Som sagt, men…
- Var det dig? Slog du ham ihjel? - Selvfølgelig ikke.
- Det ved jeg da ikke. - Liget var der, da jeg kom.
- Åh. Så du var der? - Okay?
- I guder. - Okay. Gå nu med dig, Coop.
For helvede.
Hvad fanden?
Du ødelagde min dør.
Det er jeg ked af.
Er du okay?
- Den er sværere, end det ser ud. - Så kan du lære det.
- Hvad lavede du hjemme hos Sam? - Hvad tror du?
Uden at ringe til mig? Vi var jo partnere.
Jeg vidste, at du ville sige, at det var langt ude.
Og jeg havde haft ret.
Indbrud hos din kæreste? Det er langt ude.
Hun havde faktisk allerede skrottet mig, så det er en gråzone.
Hvad?
- Hjælper du mig så eller hvad? - Altså…
Elena, hej.
- Hej, mrs. Levitt. Det gør mig så ondt. - Tak.
Jeg er så glad for, at du tilbød at hjælpe mig.
- Det… - Det var traumatisk for Esperanza
at finde Paul på den måde.
Jeg… Jeg sagde til hende, at hun skulle tage sig god tid.
Politiet har jo været igennem det hele.
Er det okay med Nick, at du ikke er der?
Nick er ikke så meget hjemme lige for tiden.
Nå ja.
Jeg skal løbe nogle ærinder. Jeg er væk i et par timer.
Kan du finde det, du skal bruge?
- Ja, miss Levitt. Det er fint. - Okay. Vi ses senere.
- Tak. - Selv tak.
- Hvordan gik det? - Fint. Vi har et par timer.
Godt. Lad os komme i gang.
Hvorfor tror du, at hun ikke har skilt sig af med telefonen?
Det er mit eneste håb.
Du begynder ovenpå.
Harry's Burgers?
Jeg beder dem altid om at få saucen ved siden af.
Men det er som at tale til en dør.
Saucen? Det er den, de er kendt for.
- Men den nasser hele min burger til. - Og dit bord.
Hvad har du til mig?
En opdateret obduktionsrapport på Paul Levitt.
Jeg lyder som en tv-strisser.
- Har du ikke åbnet den? - Den var adresseret til dig.
Der kommer ketchup på.
- Det er på dine fingre… - Ti nu stille.
Fint.
OBDUKTIONSRAPPORT
- Noget nyt? - To af de tre skud var post mortem.
Hvad fanden betyder det?
Jay McInerney skrev:
"Alt bliver til symboler og ironi, når man er blevet bedraget."
Og hvis man er på jagt efter symbolisme,
var jeg brudt ind hos min forhenværende elsker
for at finde en telefon, der formentlig ikke var der,
i et desperat forsøg på en genoprejsning, jeg nok ikke fortjente.
Jeg fyldtes af en vred overbevisning om, at jeg ikke bare var på røven,
men at det var selvforskyldt.
Coop.
Coop. Kom herover.
Åh gud! Hold da kæft.
Coop. Du skræmte livet af mig.
Der var ingen, der dræbte Paul.
- Hvad? - Han skød sig.
Hør her…
Jeg ved ikke, hvad du taler om, men nu skal du gå.
Og så må du have skudt hans lig for at få det til at fremstå som et mord.
- Du er gået fra forstanden. - Kan du huske det her?
"Kære Sam. Jeg begik en stor fejltagelse.
Jeg er ubeskriveligt ked af, at jeg tog dig for givet,
at jeg ødelagde vores ægteskab og vores familie.
Jeg har fejlet som ægtemand og mand, og du skal vide,
at det ikke var, fordi jeg ikke elskede dig.
Jeg elskede dig højere end noget andet. Og det gør det her så smertefuldt for mig.
Jeg elsker dig.
Paul."
Oprigtigt.
Det hele handler om ham. Typisk Paul.
Er du brudt ind i mit hus?
Du placerede en pistol i min bil. Så står vi vist lige.
Der er vel en selvmordsklausul i Pauls livsforsikring?
På trods af sine utallige vidunderlige sider
var Paul elendig til at holde styr på pengene.
Jeg forstod først omfanget, da vi skulle skilles.
Jeg ville ende med meget mindre, end jeg havde regnet med.
Det her er, hvad der sker.
Man var den lækre pige i gymnasiet, men seks år senere er man tjener,
fordi et stop på vejen blev permanent.
Man begynder at knalde sin chef.
Måske vil man have jobsikkerhed. Måske keder man sig bare.
Og en dag frier han til en.
Den så man ikke komme.
Men man kan godt se et stort, behageligt hjem,
økonomisk sikkerhed og en chance for at slippe for stemmen indeni,
der altid spørger: "Hvad så nu?"
Man flytter til en eksklusiv flække, man aldrig har hørt om,
der hedder Westmont Village.
Man er fra South Boston og aner intet om landsbyer.
Man møder de andre koner
og vier sit liv til at fjerne den sidste snert af accenten
og lære at købe forrevne jeans,
der koster mere end en måneds husleje i ens gamle lejlighed.
Og så begynder de jeans at stramme, og ni måneder senere: baby nummer et.
Det var måske ikke planlagt,
men man stoppede med at tro på planlægning på samme tidspunkt,
som man begyndte at knalde Paul.
Og man elsker den lille dreng, som man aldrig har elsket nogen før,
så et par år senere får man en mere.
Og i et stykke tid har man familie og venner, og livet føles komplet.
Stemmen i ens hoved dukker op engang imellem,
men det kan en Xanax og lidt rosé hurtigt klare.
Og med en kolossal mangel på fantasi og lavt selvværd
overbeviser man sig selv om, at man er lykkelig på den måde,
som ens venner og naboer også er.
Et par år senere har Paul forladt en for en yngre version af en selv.
Coop er alt det, Paul ikke er.
Han er flot og sexet og sjov, og han vil aldrig rigtig elske en.
Det viser sig, at selv prinser bare er frøer
i polotrøjer fra Brunello Cucinelli.
Så man flygter hjem til mor og far i Boston.
Man har brug for en pause fra det hele.
Og stemmen i hovedet er tilbage.
Den skriger, at man mister alt og bliver udstødt fra det forjættede land.
Så bryder Paul, der er høj på en cocktail af whisky og antipsykotisk medicin,
ind i ens hus.
Det samme hus, han flyttede ud af for at kneppe tjeneren.
Giv os nu en chance! Kom nu.
Vi finder aldrig sammen igen.
- Jeg vil se dig. - Når du vågner,
kommer du i tanker om, at du hader mig og alle kvinder over 30.
Er du hjemme hos mig? Hvad fanden laver du der?
- Jeg har skrevet et brev. - Hvad taler du om?
Vent. Paul.
Jeg gør det lige her! Jeg sværger!
- Læg pistolen fra dig. - Jeg sværger!
Læg den fra dig!
Og så skyder ens mand gennem 15 år sin hjerne ud på FaceTime.
Paul?
Paul, tag telefonen!
Åh gud.
Pauls livsforsikring er på 20 millioner.
Det ved man, fordi han justerede policen sidste år.
Derfra ved man, at man ingenting får, hvis det er selvmord.
De næste tre-fire timer stopper man ikke op.
Man ved, at hvis man gør det, mister man modet.
Man begyndte at anvende en taletidstelefon,
fordi ens normale telefon stadig var på Pauls abonnement,
og man havde ikke brug for, at den jaloux galning opdagede det med Coop.
Og nu er det belejligt med den taletidstelefon.
Det må ikke være selvmord.
COOP ER DU OPPE?
JEG ER I BOSTON MED BØRNENE.
Selv efter døden fik han formøblet alle vores penge.
Det skulle han ikke gøre mod os.
Du kunne være gået til politiet. Fortalt dem sandheden.
Livsforsikringen var mine børns fremtid.
Og så var det lige meget med min.
Du skulle have været sødere mod mig.
- Det her er mit liv. - Du fortjener det ikke!
Du og alle de andre sleske pengedrenge…
I spadserer rundt, som om I ejer det hele.
Som om det beviser noget, at I har penge, selvom I har fået alt forærende.
Jeg måtte lade den svedige idiot klatre op på mig hver aften i årevis.
Jeg udholdt ydmygelse efter ydmygelse bare for at være her.
For at have det her. For mine børn. For mig.
Og jeg ville miste det hele,
fordi Paul ikke kunne holde sine penge i banken
og sin pik i bukserne.
Det triste er,
at du ikke aner, hvor godt jeg kan sætte mig ind i det.
Det kan jeg.
Og du har ret. Jeg skulle have været sødere ved dig.
Og det er jeg ked af.
Men jeg skal ikke i fængsel for din skyld.
Vent, vi må tale om det her.
Det har vi vist lige gjort.
Coop.
Co…
Coop!
Hvornår fanden er alle begyndt at anskaffe sig våben?
- Nogen skal have dræbt ham. - Det mener du ikke.
Du brød ind i mit hjem. Du overfaldt mig.
Jeg forsvarede mig mod den mand, der slog min ægtemand ihjel.
Du glemte en ting.
Hvad?
Du er heller ikke morder.
Coop!
Vent! Coop!
- Coop! - I en by, hvor intet
og ingen var, som det så ud,
gav det på en måde mening, at mordet slet ikke var et mord.
Det var underligt at have ondt af den kvinde, der ville hænge mig op på mord.
Til højre.
Men Sam forsøgte bare at holde fast i det, der var hendes,
og det forstod jeg bedre end nogen anden.
Vi havde alle sammen stræbt efter den samme drøm.
Løftet om forstadsparadiset.
Og vi blev alle sammen narret til at tro, at når vi nåede frem,
så ville vi få lov at beholde det hele.
Vores store, solide huse fik os til at føle,
at vi havde snuppet et stykke af evigheden.
Men man behøvede ikke at grave længe for at finde råd i fundamentet.
Det hele var bare en kunstfærdig illusion,
hvor tryllekunstneren og publikum var en og samme person.
Og nogle gange var det svært at afgøre, hvad der var ægte,
og hvad der bare var blændværk.
Og så var der tidspunkter, hvor det overhovedet ikke var svært.
Kom her.
Jeg ved, at du vil straffe ham, men få aftalen i hus først.
EN UGE SENERE
Det må have gjort ondt på ham at ringe til dig.
Hvis han mister Leuenberger, begynder dominobrikkerne at falde.
Han ved, at han er på den. Tallene alene er…
- Jeg kender godt tallene. - Ja. Undskyld.
- Har han hentet Walter ned fra Vermont? - Som sagt…
Okay, tak.
Bailey og Russell i samme lokale.
Jeg er beæret.
- Godt at se dig, Coop. - Jeg undskylder ikke.
Du var ved at være for kæphøj.
- Jeg forventer ikke en undskyldning. - Godt. Lad os komme til sagen.
Som ms. Cross fortalte dig,
har vi ramt en mur med Leuenberger, siden du stoppede.
Uanset hvem jeg smider efter dem,
kommer de løbende tilbage med halen mellem benene.
Schweizersvinene vil kun tale med dig. Du må virkelig være god til at slikke røv.
Du får din stilling tilbage. Du får løn med tilbagevirkende kraft.
Vi tilføjer en anseelig bonus, som er struktureret, som du ønsker.
Det bliver, som om du aldrig var væk.
Men det var jeg, Walter. Jack fik mig ført bort foran alle.
Hold nu op, Coop.
Tror du, at der er nogen derude, der ikke ved, at jeg er et dumt svin?
Tro mig. Det bliver dig, der kommer godt ud af det her.
Jeg vil have 20 % af Leuenberger og 25 % af overskuddet.
Fuck dig. Tolv procent af schweizerne.
Femten af overskuddet, når de begynder at hive kapital hjem.
Hvis Leuenberger trækker sig, bliver Hellman bange,
oliefamilierne i Texas kan lugte blod i vandet,
og så bliver der indfriet på livet løs, og så går det her sted op i røg.
Og din kapital ryger med.
- Du mister alt. - Jeg har allerede mistet alt.
Tyve procent af schweizerne. Femogtyve af det hele.
Du forstår vist ikke, hvordan man forhandler.
Jeg forhandler ikke.
Fuck dig!
Det her er sgu da mit firma!
Det er ikke dit, hvis du ikke kan holde på det.
Okay. Tyve og femogtyve. Hvis du kan få schweizerne med.
Øjeblikkeligt. Du og Jack flyver til Schweiz i aften.
Jeg skal noget i aften.
Flyet letter fra Teterboro klokken 23.00. Mary sender dig flynummeret.
Vi kan tale detaljer på flyet. Har vi så en aftale?
Ja.
Gutenbergs velgørenhedsfest indsamler millioner til kræftforskning.
Peter og Diane Miller har været værter for den i årevis
og presser alle til at købe borde og lodder til lotteriet.
Med tiden var det blevet et af de største årlige arrangementer
i Westchesters jetsetkalender.
Hvis man blev set her, vidste alle, at man var generøs.
Den slags generøs, der kræver dybe lommer.
På den måde fremmede man kræftforskningen gennem gruppepres og blær.
Vi er så lettede over, at du blev frikendt.
Ikke at vi nogensinde troede, at det var dig.
Det lød helt forkert.
Pis. Jeg ved ikke, hvordan man taler om det.
Det gør ingen af os. Det er fint.
Så lad os stoppe med det.
- Okay. - Det var en god idé.
- Coop, hej. - Hej. Tak.
Du ser fantastisk ud. Hold da op!
Tak.
Det var godt at se.
- Godt at se dig. - Se nu.
- Se lige dig. - Det er længe siden.
- Godt at se dig. Godt at se dig. - Ja. Godt bord.
Godt bord.
Hvordan går det? Hvor er Barney?
- Hvor tror du? - Åh, okay. Ja.
Ja. Selvfølgelig.
Der er han.
Bord ti.
Hej, søs. Hvordan har du det?
- Jeg kommer om lidt. Ja. - Okay.
Hej, makker.
Nå.
Du er vist festens midtpunkt.
Ja. Det booster virkelig en socialt at have været anklaget for mord.
Tillykke med, at du ikke er morder.
Nå, hvornår skal du mødes med Jack?
Det har jeg gjort.
Det har du gjort? Og du ringede ikke til mig?
- Jeg vidste, at vi ville ses her. - Fuck dig. Hvad sagde han?
- Det var et fristende tilbud. - Hvor fristende?
- Jeg overvejer det. - Du overvejer…
Ja, gør da endelig det. Lad os da bare tage os god tid.
Du skulle nødig gøre krav på al den indkomst, inklusive min,
- uden lige at vende det først. - Coop.
- Hey. - Godt at se dig.
Jeg tvivlede aldrig på dig. Lad os få nogle drinks i ham.
- Jeg har allerede en. - Ja, og hvad så?
Vi skal bruge en Macallan herovre.
- Undskyld mig. - Ja.
Hej.
- Hej. - Hej, far.
- Hej. - Velkommen. Tak, fordi du kom.
- Hej. - Mel.
Du ser godt ud. Hej, jeg hedder Andrew.
- Hej. - Godt at møde dig.
Jeg ved ikke. Det… Se, hvem der er der.
- Hej. - Herovre…
- Hej. - Hej.
- Er du okay? - Ja.
Glem det tennishold.
Du har et helt år mere til at bekymre dig om Princeton.
Vil du have en professionel tennistræner?
Du er min træner.
Jeg siger bare, at det ikke behøver at være sådan.
Og jeg siger, at jo, det gør.
Tak.
Vores lille mand er ude med snøren.
Hvad med dig? Har du en kæreste?
Det havde jeg. Det er kompliceret.
Jeg kan godt være svær.
Det er okay at være svær.
Fuck ham, hvis han ikke kan håndtere det.
Ja. Fuck ham.
Ja.
Okay. Jeg må gå nu.
Men du er jo lige kommet.
Det er det bedste tidspunkt at gå.
Hej.
Vi ses. Husk kondom.
- Hey. - Hey.
- Må jeg sætte mig? - Selvfølgelig. Ja.
- Okay. - Vi kommer om lidt.
Okay.
Jeg har forsøgt at få fat i dig.
Det ved jeg.
- Jeg havde bare brug for lidt tid. - Selvfølgelig.
Jeg er så ked af det.
Du fortjener så meget mere.
Ja, det gjorde jeg. Men jeg er selv ude om det.
Jeg forelskede mig i en kvinde, der var forelsket i en anden.
Hvad taler du om?
Ikke noget.
Okay. Ikke sige noget. Hun kommer nu.
Værsgo.
Hvad? Vent lige.
Åh, nej. Du hænger på mig.
Wow.
Du ser godt ud.
Det siger du kun, fordi det passer.
Hvordan gik det der?
Jeg er vist blevet tilgivet.
- Han er en større mand end mig. - Tydeligvis.
Men jeg tror, at jeg skal være single et stykke tid.
Det skal jeg også.
Forleden så jeg Sam, der var ude at shoppe, som om intet var hændt.
Ja, hun myrdede ham jo ikke.
Og hun havde ikke fået udbetalt pengene endnu.
Så teknisk set var det ikke svindel.
Hendes advokat sørger nok for, at hun slipper med samfundstjeneste og en bøde.
Selvom hun ville sende dig i fængsel.
- Hun havde sine grunde. - Hende kan du godt tilgive?
Det tog dig to år at tilgive mig.
Jeg var ikke forelsket i hende.
Og nu går jeg.
De har ikke engang serveret middag.
Det er det bedste tidspunkt at gå.
Hey.
Opfør dig nu pænt.
- Vi ses. - Okay.
En fri mand. Se lige.
- Jules. - Åh. Hej, Coop.
Vi var så glade for, at du blev frikendt. Ikke at vi troede på det, men alligevel.
Jeg hørte, at du satsede på forsætligt drab.
Du ved, hvordan jeg er.
Jeg spiller på den undertippede.
Jeg er vel heldig, at du ikke fik hjælp indefra.
Som du fik med SAT-prøverne.
Hvad taler du om?
Jeg ved, at du troede, at du var forsigtig, men den slags slipper ud.
Og hvis det slap ud til de rigtige personer,
skal Chelsea være glad for at komme ind på et lokalt college.
Hvordan kan du vide det?
- Det kan du ikke vide. - Du er på dybt vand, Jules.
Der er intet værre end en, der ikke ved, hvad de ikke ved. Og du ved ikke en skid.
Du kan vælge mellem alle colleges i hele Amerika,
men hun skal ikke på Princeton.
- Truer du mig? - Det kan du fandeme tro.
Tak.
- Tak. - Tak.
Det her er, hvad der sker.
Man knokler for at opbygge det liv, man tror, at man vil have,
og en dag er der en, der tager det hele fra en.
Og så indser man, at der er en verden til forskel
på at knokle hårdt og kæmpe for sit liv.
Man har aldrig måttet kæmpe før. Man ved ikke, om man ved hvordan.
Men så gør man det, og til ens egen overraskelse vinder man.
Og det burde føles godt.
Det burde føles som genoprejsning og bekræftelse og sejr på en gang.
Men noget har ændret sig.
Man kan se sit gamle liv ligge foran en klar til at blive ens igen.
Og det ville være så nemt at hoppe tilbage i hamsterhjulet
og piske af sted igen.
Hold da kæft.
Susie.
Hvad har du lavet?
- Hør her… - Nej!
Hvad fanden har du lavet?
Men når man holder op med at slikke sine sår
og være vred på verden og stopper med at forsøge at redde sine kære,
bliver man nødt til at se sig selv i spejlet og spørge,
om man egentlig kan blive den, man var før.
For sandheden er,
at når man først har set det kaos, der er bag tæppet,
kan man aldrig rigtig se forestillingen på samme måde igen.
Men lige nu…
…lige nu…
…er det tid til at komme tilbage til arbejdet.
HVIS DU ELLER EN, DU KENDER, HAR BRUG FOR HJÆLP,
SÅ GÅ IND PÅ APPLE.COM/HERETOHELP
Tekster af: Helle Virenfeldt Smith