Цілком логічно.
Куп і Сем бачаться в барі, на вечірці, на барбекю.
Їх обох зрадили.
Він гарний. Вона гарна.
Обоє самотні, обоє пʼяні.
Цей плід висить низько.
Дивно було б, якби вони не почали трахатися.
А тоді минає час. Не знаю. Три місяці, шість.
Вони никаються, бо є Мел, Пол і всі інші.
А тоді Пол про все дізнається.
Він нападає на Купа, і Куп його вбиває.
Самозахист. Убивство в стані афекту. Щось…
Це безглуздо.
Якщо мені не покажуть неспростовні докази,
я не повірю, що Куп – убивця.
Ми всі його знаємо багато років.
Але чомусь ніхто з нас не знав про те, що вони з Сем гуляють.
Я просто кажу.
Ми не все знаємо про Купа.
І про Сем, очевидно.
Пол її зраджував роками.
І при розлученні був виродком. Може, вона не витримала і вбила його.
Або – що ймовірніше – це хтось сторонній.
Хтозна, чим там Пол промишляв.
Сем була з батьками в Бостоні, коли його вбили.
Поліція точно перевірила її алібі.
Ґрейс, ти говорила з Мел?
Залишила повідомлення. Справи були.
Ой, капець. Точно. Як там Барні?
Він удома. І це добре. Мабуть.
Вивих плеча, тріснуте ребро, тепер це.
Тримаю його під наркозом, щоб не здуріти.
А хтось помітив сплеск насильства у нашому районі?
Що за чортівня?
Я вчора говорила з Мел.
Вона зла на нього, але впевнена, що він не винен.
Він батько її дітей. Авжеж, вона впевнена.
При арешті не здавався невинним.
У наручниках ніхто не здається.
Я ж кажу, вбити міг хтось інший. Чи помилка.
Убивство – завжди помилка.
Не можна робити того, про що не поговориш після вечері.
Оскар Вайлд сказав.
Що?
Серйозно.
Пол їх застукав, розізлився. Бах.
У Пола була шмара-офіціантка. Йому яке діло?
Чоловіки – власники. Кодекс братерства. Чи ще щось.
Твоя гіпотеза – Куп займається сексом з Сем у неї вдома,
і тебе не турбує, що вона за 300 кілометрів звідти.
І поки вони перекреслюють закони фізики сексом на відстані,
Пол, який там більше не живе, застає їх за цим ділом.
І в цьому твоєму сценарії
Куп, який ніколи в житті не стріляв,
має при собі чи біля себе чужий пістолет, бо він
- нібито без штанів. - Я не кажу, що я все знаю.
Вони дружили для сексу.
Через таке не вбивають.
Може, там було щось більше.
Куп не закоханий у Саманту Левітт.
А як ти знаєш?
Бо він і досі кохає Мел.
Якби Куп хотів когось убити, то давно вбив би Ніка,
але ж не вбив. Знаєте чому?
Бо Куп не вбивця.
Уся ця ситуація просто за межами добра і зла.
Він просто стояв на поминальній службі,
наче все нормально.
Бо він не вбивав.
Аякже.
Або він соціопат.
Так. Сюз, ти що? Якого… Я…
Ми ще йдемо до Міллерів на раковий бал?
- Однозначно. Авжеж. - Так.
ДРУЗІ ТА СУСІДИ
Містере Купер.
Ендрю Купер.
Так, ваша честь.
Ви мали можливість порадитися з адвокатом і розумієте,
в чому вас обвинувачують?
Так, ваша честь.
І ви заявляєте, що не винні.
- Так, ваша честь. - Зафіксовано.
Адвокати, дізнайтеся в секретаря дату засідання.
Застава – 250 тисяч доларів.
І що тепер?
Суддя Вуд дасть нам місяць на збір доказів, а тоді – суд.
Прокурор не важкий. Можуть запропонувати угоду.
Я не хочу угоди.
Як знаєш.
- Кет, я його не вбивав. - Я не питала.
А чому не питала?
Дасте нам хвилинку?
Чому ти не спитала? Чому?
Бо це не має значення.
Мене підставили, розумієш?
Кажу тобі. Багато людей ненавиділи Пола.
Це могла бути Сем, міг бути хто завгодно, хто про нас знав.
Я ідеальний цап-відбувайло.
Справи так не виграють.
- А як? - За традицією,
не шантажуючи адвоката.
Якщо потроху руйнувати їхню справу, атакувати їх процедурно,
ланцюжок доказів, довіра до свідків, експертні висновки,
і якщо не схибити, ми посіємо обґрунтований сумнів.
Думаєш, ти це все зможеш?
Ствол у тебе в машині все ускладнює.
Кет.
Я не програю, Куп.
За тебе внесли заставу.
Попередні докази будуть готові в четвер.
Тим часом, заради всього святого, постарайся не вляпатися.
А машину до ключів можна забрати?
Енді.
Дякую, тату.
Ось. Я подумав, ти будеш голодний.
Зробив тобі сандвіч з індичкою.
Не знаю, що ти тепер їси, але раніше ти їх дуже любив.
Усе буде добре.
Тату, я не впевнений.
Що ж, відвезу тебе додому.
Тобі не завадить піти в душ, а потім поспати.
Висади мене біля Мел.
Тебе чекати?
Ні. Я сам доберуся.
А де ти взяв гроші на заставу?
Мій пенсійний рахунок.
Тату, податки будуть убивчі.
Нічого не зміниш.
Я тобі поверну.
Енді. У тебе є важливіші проблеми.
Чому ти приїхав?
Вівторок.
Та ну, Мел. Я хочу поспілкуватися з дітьми.
- Про що? - Не знаю.
Розпитати про школу.
Сказати, що їхній тато не вбивця.
- Та ну, Мел. Ти мене знаєш. - Та ну?
Знаєш, що я б такого нізащо не зробив.
Я нічого не знаю.
Не знаю, чим ти займаєшся. З ким спиш.
- Не знаю, чому… - Справді?
…кілька днів тому твої діти бачили, як тебе побили до півсмерті.
Знаю, що тебе затримали за вбивство.
І поки не дізнаюся про щось інше,
я тебе до них не пущу.
Вони й так натерпілися.
Колись це був мій дім.
Колись це був цілий мій світ.
Справді дивовижно,
як одна й та ж фігня може безліч разів розбити тобі серце.
Агов?
Ти рано.
Я подумала, якщо позгрібати на купки, буде ніби чистіше.
Але потім знайшла старі платівки, і… Тут багато.
Як самопочуття?
Наче переночував у тюрмі. А в тебе?
Та так, як завжди.
Візьмемо мішки для сміття і почнемо прибирати.
Добре.
Мабуть, краще почати з підвалу, поліцаї там насвинячили.
Якби копи знайшли гроші, це спливло б на допиті.
Я не мав часу міркувати над парадоксом пограбованості.
Я хотів повернути свої гроші.
Де вона?
- Зайнята. - Лу! Лу!
Не хоче тебе бачити.
А схоже, що мені не пофіг?
Ти на кого руку підняв?
Підходь.
- Ну давай! Давай. - Так?
І що ти з цим зробиш?
Опусти гітару, Куп.
Зайди. Поговоримо по-людськи.
На.
Я маю пʼять хвилин.
- Мʼясне рагу на плиті. - Ти мене обчистила?
Я не грабую людей.
Я сиджу тут у кріслі, а такі, як ти, приносять мені всячину.
У мене гроші пропали.
Твій бізнес на готівці. Таке буває.
- Крістіан? - Крістіан забрав свої три шкури.
- Ти йому сказала, де мене знайти. - Сказала.
Коли відговорила його тебе вбивати.
А саме так би й сталося.
Я так бачу, ти легко відбувся.
- Могла попередити. - Я попереджала.
Я казала: не лізь у мистецтво, але ти чуєш тільки те, що хочеш.
У цій грі є правила.
Вивчи їх.
Ти виявив неповагу до Крістіана.
Він відреагував.
Дія, реакція.
Аркуш чистий. Він співпрацюватиме,
але я чула, в тебе серйозніші проблеми.
А ти вже був такий перспективний.
У мене горить рагу.
Я нікого не вбивав.
Від цього ситуація ще жалюгідніша.
Не приходь більше.
Ну як, Феліксе?
Еквадор дає нам жару.
Тут усе, що тобі винен Чіво.
Добре.
Не знав, що прибиральницям так платять.
Можу й тебе влаштувати, якщо хочеш.
Ми квити?
До наступного разу.
Ні.
Наступного разу не буде.
Чіво більше на тебе не працює.
Принесла торбу грошей. І думаєш, що можна так розмовляти?
Я тебе прошу.
Я міняла тобі підгузки.
Розмовляй зі мною з повагою.
Це я з повагою.
Мамі привіт.
Мел. Ти в порядку?
На нас тільки-но перестали витріщатися через наші стосунки.
Як тепер оце.
Вище голову.
Ти нічого поганого не зробила.
Не треба було посилати їх у школу.
Ти їх не посилала. Вони пішли.
Це кавʼярня.
Уяви, як там у школі.
Скажу, хай вертаються додому.
Якщо захочуть – повернуться.
Черга довго рухається. Ходімо до Філа.
Та вже скоро.
Ще десять хвилин чекати кави? Все, ходімо.
Я ціную.
Вона тут. Так.
Ще побачимося.
Я просто…
Я навіть не знаю, як розплутати цей клубок.
Розумію, що все складно, але…
Хіба складно?
- Так. - Ти спиш з Купом.
Я сплю з Ніком.
Може, ти спи з Ніком, а я ще когось…
- Такий ти зробила висновок? - …бо ми тут такі.
Мел, Куп убив мого чоловіка.
Він нікого не вбивав.
Ти не знаєш.
Він у тяжкому становищі.
Трах з Купом не робить тебе фахівцем з його проблем.
Я розумію, тобі важко змиритися,
але ми з ним були близькі.
- Он як? - Так.
Я щойно з ним переспала. То може, не такі ви й близькі.
- Вибач, що? - Скляні будинки, Нік.
А це взагалі про що?
- Чому ти така зла на мене? - Неймовірно.
Що? Ти мені брехала!
Я боялася тобі сказати.
- Є різниця. - Ти не просто так
- боялася. - Можемо піти кудись?
Чому ти боялася мені сказати?
Мел. Я все ще твоя подруга.
Ти не моя подруга. Ти корислива вдова,
яка вичавлює співчуття до себе
через мерця, якого ненавиділа.
Ого.
Ні, Мел.
- Пішла на хер! - Мел, зупинися.
- Нік. - Це ти пішла на хер.
Двері.
Довези мене.
Купа викликай.
На що вони витріщаються?
Щось про тата?
Ні. Про маму.
…мерця, якого ти ненавиділа.
Ого.
Ні, Мел.
- Пішла на хер. - Мел.
Бачив відос?
Ага.
Тата випустили під заставу,
мама побилася в кавʼярні.
Плюс у тому, що в тебе буде мега-есе для коледжу.
Якщо тобі полегшає,
у всіх предки прибацані, більшою чи меншою мірою.
Головне, що ти не такий.
А ти зі мною знайома?
Вибач. Я думав, ти…
Дурник.
Алі. Чому ти прийшла?
Я прибирала і знайшла це.
Це твоє.
Вирішила тобі завезти.
Воно в тебе лежало 15 років.
Так.
А ще я думала, ми поговоримо.
Не можна. Тут ні. Подзвони мені.
Я дзвонила.
І писала.
Алі, у мене сімʼя.
Я не можу говорити коли заманеться.
Ти ставиш мене в незручне становище.
Ну що ж,
а платівку не забереш?
Що?
Ні, залишай у себе. Просто…
Я тобі подзвоню.
Але більше сюди не приходь.
Саллі, памʼятаєш, я обіцяв тебе вбити останнім?
Так, Матрице! Ти обіцяв!
Я збрехав.
То машини нема?
Нік. Яким вітром?
Тільки оговтаюсь, як хтось обовʼязково зіпсує мені життя.
- Що з ними не так? - Ага.
Страшнувато усвідомлювати, що дорослий – це ти.
Але я не доросла. У цьому й суть.
Мені треба, щоб вони були моїми батьками.
Схоже, вони загрузли у своїх проблемах і не справляються.
І до сраки всіх тих, хто вважає його винним.
Мій тато недоумок, але не вбивця. Господи Ісусе!
- Що? - Що?
- А що? - Він не вбивав.
Цілком природно, що ти так думаєш,
але ж насправді ти не знаєш.
Я знаю батька.
Я думаю, тобі важливо зрозуміти,
чому деякі люди вважають його винним.
Він трахав жінку вбитого.
А можемо про це не говорити?
Копи не заарештували б білого багатія, такого, як твій тато,
- якби не мали доказів. - Та ти знущаєшся.
До того ж він уже чинив насильство.
Він зовсім не жорстокий.
Він ударив мене по яйцях.
Ти нестерпний.
Перестань.
- Це твій батько. - Геть з дороги.
Ти його підтримуєш, а я – тебе. Вір мені.
Студенту, що зустрічається зі старшокласницею.
- Іди геть. - Торі, не драматизуй…
- До Торі? - Ага.
Чувак, вибач за обличчя.
Нічого. Підозрюю, що я заслужив.
Так.
Відкрито!
Нік, а ти чому тут?
Прийшов зацідити Купу в табло.
То ми з тобою заодно.
Ні. Брешеш. У тебе сильна рука на перевʼязі.
Сильної руки на тебе жаль.
Джентльмени, в нашій ситуації
пропоную кудись піти й добряче накачатися.
Сьогодні все супер.
Так скрізь, куди ходимо.
Ти не думав, чому він вічно в доброму настрої?
Ось чому.
- То ви з ним усе перетерли? - Зовсім ні.
Але мені останнім часом бракує друзів.
То не кидай їх під колеса машин.
Мушу визнати: бухло чудово поєднується з вікодином.
Вибачте.
Так, хлопці.
- Ой-ой. - Будь ласка.
Це від них.
- Дякую, дами. - Привіт.
Привіт. Дякую.
Піднімай і випивай.
Поїхали.
О, так.
Пристойно.
Барні, ти сказав Купові про пул?
Ні.
- А це про що? - Прозвучить гірше, ніж є насправді.
- Існує пул осуду Купа. - Ого.
Висловлене вголос, це прозвучало погано.
Ясно. І який розподіл думок?
Не знаю. Ти мій друг. Я утримався від участі.
- Барні? - Що? Ну, я так само як Нік.
- Я голосував за невинність. - Ну от.
Але обґрунтований сумнів висловив.
- Розумний хід. - Джулз поставила на «вбив».
- Ісусе. - У дамочки є яйця.
- Куп. Очам не вірю. - Боже мій.
Які люди.
Привіт, Куп. Радий тебе бачити.
Як ти?
Охрініти. Ви Нік Брендес.
- Так. - Тобі й Джош працювали у мене.
Без тебе там усе зійшло на пси.
Та ну. Неправда.
Він серйозно.
Не знаю, що ти чув, але Рим горить.
Швейцарці погрожують вийти.
- Он як? - А то!
Джек аж казиться.
Чувак, це мегакруто.
Носив ваш номер у коледжі.
- Ви грали? - Так, D3.
Я дуже-дуже білий.
Але я купив два твої унітази. І вони змінили моє життя.
Молодець.
Можна офіціанта? Ми пригощаємо цих вилупків
- випивкою. - Хлопці.
- Не забудьте… - Гей!
З вашої поведінки я розумію, що ви, хлопці, на кокаїні.
Порошок такий як треба.
Я б змирився з тим, що вона мене зрадила,
але таке враження, що вона сердита на мене за те, що зрадила.
Так.
А з тебе вже зняли обвинувачення у вбивстві?
Я роблю все можливе.
Еван відсидів пів року за ухиляння від податків.
Девʼять місяців. І воно було того варте.
В Отісвіллі, там як літній табір.
Я грав у теніс
і вийшов з солідними звʼязками.
Там такі акули. Тепер я з трьома веду бізнес.
Так, Куп. Тобі теж треба в Отісвіль.
Або мене виправдають.
Сто років мені не було так офігенно.
Друже, ти там легше з цим.
Легше? Ні, ні.
Без напруги тут не вийде.
- Я вернувся. - Ясно.
Малий Чхве повернувся, Чхве повернувся,
малий Чхве повернувся.
Малий Чхве повернувся…
Чорт, Барні.
Друже.
Про це вбивство.
- Що? - Для мене то була несподіванка.
Ти думаєш, тебе виправдають?
Барні.
Ми під коксом на полі для гольфу опівночі,
то чому б тобі прямо не спитати у мене те, що хочеш спитати?
Бо я не хочу тебе питати.
І є ще одна страшна штука.
Я не знаю, чи мені не по барабану.
- Тому, якщо ти це зробив… - Я його не вбивав.
Добре. Це добре.
Добре.
Але для протоколу: я не питав.
Тобі страшно?
Дурне запитання, вибач.
Як просувається ремонт?
Недавно ледь хату не спалив.
У тебе якісь проблеми? Що там?
Не можу сказати.
У будинку є кімнати, в яких ми не буваємо.
А прибудовуємо нові.
Ґрейс багато витрачає.
Я багато витрачаю. Це вже як фізіологічна функція.
Їмо, пʼємо, купуємо весь цей непотріб.
Обговорюємо куплений непотріб,
а потім говоримо про непотріб, який ще купимо,
а потім і його купуємо.
Іноді я блукаю по будинку…
дивлюся, скільки в нас непотребу, і мене це шокує.
Коли ми перетворилися на таких людей, коли ми…
коли наше життя стало таким порожнім…
що ми мусимо невпинно набивати його мотлохом?
Я не знаю, що зі мною сталося.
Я про себе теж не знаю.
З тобою щось коїться. Можеш не казати, що саме.
Просто знай, що я знаю.
Не знаю, що конкретно я знаю.
Але я знаю.
Зі мною щось сталося.
Не знаю, чи зможу пояснити. Це…
Мене звільнили, і земля пішла з-під ніг.
Усе, що я вважав твердим, незмінним, виявилося просто…
Я не знаю.
Не знаю.
Я хибно розумів усі правила.
Виявляється, правил немає.
Тому я лазив у будинки до людей
і крав у них речі.
Бляха. Моя тачка.
Де вона?
На штрафмайданчику.
А мені сьогодні їхати в місто до Кет.
Не парся. Я пошлю до тебе Воллі, коли висадить мене.
Точно?
Воллі, попрацюєш?
- Добре, Нік. - Проблеми нема.
Дай тобі бог здоровʼя.
Ну все, хлопці.
Дякую. Вчора було якось.
Так. Більше не повторимо.
Коли Гантеру було чотири,
він серед ночі прибігав до нас у спальню,
нажаханий демонами, яких чотирирічки бачать
уві сні.
Я брав його до себе в ліжко, і він засинав у мене в обіймах.
Так він почувався в безпеці.
Коли вони виростають, стає важче
захищати їх від усього, що може їх налякати
чи завдати болю.
Але ти весь час стараєшся.
А потім раптом усвідомлюєш, що болю їм завдаєш ти сам.
Чого ти такий помʼятий?
Ніч була довга.
Ти знаєш, я…
Я вчора приходив з вами побачитися.
Мама казала.
Як любʼязно з її боку.
Було б любʼязніше, якби впустила.
Та вона просто…
вона робить так, як вважає за потрібне, розумієш?
Але слухай.
Я хочу попросити вибачення.
За всі ці дурниці.
Спочатку розлучення, тепер – ця каламуть.
Я не хотів, щоб так сталося.
Але знаю: тобі від цього не легше,
тому просто хочу вибачитися.
Тату. Тебе посадять?
Гантере.
Це важливо.
Хай там що, ти повинен це почути.
Я не вбивав Пола. Я до цього не причетний.
Я знаю, що це не ти.
Тому прийшов сюди це сказати.
Я тобі вдячний.
Тому мене не посадять за те, чого я не зробив.
Розумієш?
Сьогодні я зустрічаюся з Кет Резнік,
а вона у своїй справі найкраща.
Ми з усім розберемося. Ясно?
Тільки ти спершу піди в душ.
- Від тебе тхне. - Дякую. Слушно.
Ще щось?
У мене є дівчина.
- Доброго ранку. - Чорт.
Важка нічка?
Плачу тисячу доларів за ту чашку кави.
Ґрейс, та що ти робиш?
А я думала, ти в лікарні був страшний.
Я знаю, що ти скажеш.
Тоді й казати не варто.
Ґрейс, він мій найкращий друг.
Пора тобі звикати до думки,
що твій найкращий друг може сісти за вбивство.
Він не вбивав.
- А ти знаєш? - А ти ні?
Барні, ти всього не знаєш.
Я знаю достатньо.
І ти теж.
Я навіть про тебе недостатньо знаю.
І що б це значило?
Знайшла у шухляді зі светрами.
Скажи, що це не повʼязано з Купом.
Ми з тобою, Барні, так?
Ми з тобою, а вже потім усі інші.
Ми з тобою.
Допивай.
Наберу тобі ванну.
- Вітаю. - Привіт, Мел.
- Привіт. - Як справи, Мел?
Добре.
Я прийшла поговорити.
У мене на одинадцяту є пацієнт.
Цей сеанс скасували.
Багато твоїх пацієнтів не прийдуть.
Скільки?
Через Купа?
Ні. Не через Купа.
…мерця, якого ти ненавиділа.
Ого.
- Ні, Мел. Перестань. - Пішла на хер!
Господи Ісусе. Добре. Так.
Не уявляю, що переживає твоя сімʼя,
- весь твій стрес. - Я в нормі, Деб.
Я так не вважаю.
Мені зараз нелегко,
- але я… - Ти напала на жінку.
Вона перша вдарила!
Стоп. Я так маю відповідати батькам пацієнтів?
Усе нормально, «вона перша почала»?
То був самозахист.
То була когнітивна агресія.
- Не треба. - Що?
Не лікуй мене.
Я намагаюся з тобою поговорити.
Та ну, Деб.
Невже тобі ніколи в житті не хотілося нікого вдарити?
Хотілось. Але я не вдарила.
А от і даремно.
Бо це набагато терапевтичніше, ніж просто хотіти.
Момент злагоди з собою.
Хіба не це ми прищеплюємо пацієнтам?
- Мел. - Вона спала з моїм чоловіком.
Сказала, що він убивця.
Це твій колишній чоловік.
Що?
А яка різниця?
Мел, я думаю, тобі потрібна допомога.
Ні.
Я тебе відсторонюю.
Вибач.
З цього моменту?
А як же «не програю»?
Іноді угода – це виграш.
Не тоді, коли я не винний.
Кет, якщо це тому, що я тебе примушую, то…
Не примушуєш, а шантажуєш.
І ні, незалежно від твоєї халепи і мого повійництва,
наші діти росли разом, і я не думаю, що ти вбив Пола.
Але я мушу пояснити тобі варіанти.
- Я проглянула докази. - І?
Як твій адвокат, рекомендую угоду зі слідством.
Дві лабораторії підтвердили твою ДНК на місці злочину.
Знаряддя вбивства в багажнику.
Не хочеш хоч трохи пролити світло на це все?
Ти брехав про стосунки з Сем.
- І вона збрехала. - Вона була в Бостоні.
У день народження Генрі.
- Що? - Нічого.
Куп.
Якщо визнати вину, ти вийдеш до випуску Гантера з універу.
Ти це серйозно?
Я хочу допомогти.
Засадивши мене в тюрягу?
Кет, не підставляй мене.
Ти сам себе підставив.
Куп. У мене такі розмови відбуваються щодня,
і я мушу тобі сказати,
що навряд чи присяжні тобі повірять.
- Чому? - Бо ти не кажеш правди.
- Про що? - Про все.
Я не вірю, що ти був сам у клубі,
не вірю, що потім ти був з сестрою.
І не вірю, що твоя кров була на підлозі лише тому, що ти спав з Сем.
Не знаю, що ти від мене приховуєш,
але зараз доречно було б розказати.
- Усе складно. - Аякже.
Я ж маю справу лише з простими вбивствами.
Як ствол опинився в машині?
- Не знаю. - Брешеш, Куп.
Розкажи хоч що-небудь.
Я казав, що не вбивав.
А я казала, що це неважливо.
Прокляття.
Дякую. Ну все.
Салют.
- Це Нікова машина? - Так.
Мою машину вилучили як доказ проти мене.
Якщо це тому, що Гантер приходив поговорити, то я йому не казав…
Гантер приходив до тебе поговорити?
Ні.
Мені він і двох складів не каже.
Ну таке. Що тут скажеш? У мене дар.
Мене сьогодні звільнили.
Б****. Через мене?
Я цілком здатна втратити роботу самостійно.
Я…
Я погризлася з Сем.
Посварилися?
Щось таке.
А потім я дала їй по пиці.
Я знаю. Бачив відео.
То чого допитуєшся?
Бо хотів, щоб ти сама сказала.
Ти захищала мою честь?
Вона назвала тебе вбивцею.
Усе йде до того, що ми з тобою не зможемо й показатися
в цьому районі.
Ти ж не такий?
Не вбивця?
Ні. Я не вбивця.
Вибач, що спитала.
Я радий, що спитала.
Що каже Кет? Викрутишся?
Вона запропонувала угоду про визнання вини, а я послав її на три букви.
Добре.
Як ми до такого дожилися?
Своє життя людина знищує не за одну мить.
Зазвичай це низка моментів, упродовж певного часу.
Коли реальність з гуркотом упала мені на голову,
я побачив, як ці моменти вишикувалися,
неначе я сам так задумав.
Питання було не в тому, як зі мною таке сталося.
Питання було: «Чому я не помітив наближення триндецю»?
Переклад субтитрів: Олена Любенко