Viss loģiski.
Kūps un Sama saskrienas bārā vai kādā ballītē, bārbekjū.
Viņus abus krāpuši.
Viņš ir seksīgs. Viņa ir seksīga.
Abi ir vientuļi. Abi ir piedzērušies.
Kā augļi zemā zarā.
Pārsteigums būtu, ja viņi nesāktu drāzties.
Tad laiks iet. Es nezinu. Trīs mēneši, seši mēneši.
Viņi tur to noslēpumā, ziniet, Melas, Pola un visu pārējo dēļ.
Bet tad Pols par to uzzina.
Viņš uzbrūk Kūpam, un Kūps viņu nogalina.
Pašaizsardzība. Kaisles noziegums. Kaut kas tāds…
Smieklīgi.
Kamēr neparādīs neapgāžamu pierādījumu, neticēšu, ka Kūps ir slepkava.
Nu beidziet, mēs viņu pazīstam gadiem.
Jā, bet nez kāpēc neviens no mums nezināja, ka viņi ar Samu brūtējas, ne?
Es tikai tā.
Mēs par Kūpu nezinām visu.
Un acīmredzot arī par Samu.
Pols viņu krāpa gadiem.
Bija riebīgs šķiršanās dēļ. Varbūt viņas vadzis lūza, nogalināja.
Vai arī, visticamāk, kāds nesaistīts.
Kas zina, kur Pols bija iepinies.
Sama tad bija pie vecākiem Bostonā. Policija noteikti pārbaudīja viņas alibi.
Greisa, tu runāji ar Melu?
Atstāju balss ziņu. Biju aizņemta.
Ak dievs. Pareizi. Kā ir Bārnijam?
Nu, viņš ir mājās, kas ir labi. Laikam.
Izmežģīts plecs, lauzta riba, tagad šis.
Zāļoju viņu, lai pati saglabātu veselo saprātu.
Vai vēl kāds pamanījis, ka te pieaug vardarbība?
Nu kas par sviestu.
Vakar vakarā runāju ar Melu.
Nikna uz Kūpu, bet arī pārliecināta, ka viņš nav vainīgs.
Viņas bērnu tēvs. Kā citādi.
Kad arestēja, neizskatījās nevainīgs.
Rokudzelžos neviens tā neizskatās.
Kā jau teicu, var būt kāds pilnīgi cits. Vai arī kļūda.
Slepkavība vienmēr ir kļūda.
Nebūtu jādara nekas tāds, ko nevar pēc vakariņām apspriest.
Oskara Vailda vārdi.
- Ko? - Nu nopietni.
Pols uzskrēja viņiem virsū. Sākās tracis. Bum!
Polam bija tā ielene viesmīle. Kāda viņam starpība?
Vīrieši ir teritoriāli. Brāļu kodekss. Vienalga.
Tava teorija: Kūps mīlējas ar Samu viņas mājā,
un viņu neattur fakts, ka viņa ir 300 km attālumā.
Un, kamēr viņi ar šo attālo drāzienu izaicina fizikas likumus,
Pols, kurš tur vairs nedzīvo, tomēr uzskrien viņiem virsū.
Un tevis izfantazētajā scenārijā Kūpam, kurš nekad mūžā nav šāvis,
ir ierocis, kas viņam nekad nav piederējis un nevarēja būt pie viņa, jo
- viņam nebija kājās bikšu. - Man nav visu atbilžu.
Viņi bija gultas draudziņi.
Tāda dēļ nenogalina.
Tu nezini, vai nebija kas vēl.
Kūps nemīl Samantu Levitu.
Kā tu zini?
Viņš aizvien mīl Melu.
Ja Kūps būtu grasījies kādu nogalināt, jau sen būtu nogalinājis Niku,
bet nenogalināja, zināt, kāpēc?
Kūps nav slepkava.
Visa šī situācija ir vājprāts.
Viņš tur vienkārši stāvēja piemiņas ceremonijā,
it kā viss būtu vistīrākajā kārtībā.
Tāpēc, ka viņš to neizdarīja.
Protams.
Vai arī viņš ir sociopāts.
Labi. Suza, tiešām? Kas par… Es…
Iesim uz Milleru labdarības pasākumu vēža atbalstam?
- Noteikti. Nu protams. - Jā.
Kūpera kungs.
Endrū Kūper.
Jā, jūsu godība.
Jums bija iespēja apspriesties ar savu advokāti.
- Saprotat izvirzītās apsūdzības? - Jā, jūsu godība.
Jūsu paziņojums - neesat vainīgs.
- Jā, jūsu godība. - Protokolēts.
Advokāti, blakus telpā pie sekretāra apstipriniet tiesas datumu.
Drošības nauda - 250 000 $.
Tā, kas tagad notiks?
Tiesnesis Vuds dos mums mēnesi pierādījumu vākšanai pirms tiesas.
Prokurors nav skarbs. Droši vien varēs noslēgt vienošanos.
Negribu vienošanos.
Kā vēlies.
- Keta, es viņu nenogalināju. - Es nejautāju.
Nu, kāpēc ne, nolādēts?
Atstāsiet uz brīdi?
Kāpēc tu nejautāji? Kāpēc?
Tam nav nozīmes.
Mani iegāza, skaidrs?
Es tev saku. Polu daudzi ienīda.
Tā varēja būt Sama, jebkurš, kurš uzzināja par mūsu attiecībām.
Nu, esmu nevainojams grēkāzis.
Dzīvē tā tiesās neuzvar.
- Kā tad? - Nu, noteikti ne šantažējot advokātu.
Klau, sākam graut viņu lietu, uzbrūkam viņu procedūrai,
pierādījumiem, liecinieku ticamībai, ekspertu liecībām
un, ja mums tas labi padodas, radām pamatotas šaubas.
Tu domā, tu spēj to visu?
Pistole tavā mašīnā radīs sarežģījumus.
Keta.
Kūp, es nekad nezaudēju.
Drošības nauda nokārtota.
Līdz ceturtdienai savākšu faktus sākumam.
Tikmēr, Dieva dēļ, turies pa gabalu no nepatikšanām.
Varu dabūt mašīnu pie šīm atslēgām?
Endij.
Paldies, tēt.
Lūdzu. Šķita, ka būsi izsalcis.
Pagatavoju tītara sendviču.
Nezinu, ko tu tagad ēd, bet agrāk tas bija tavs mīļākais.
Viss būs labi.
Tēt, es neesmu pārliecināts.
Nu, vedīsim tevi mājās.
Izskatās, ka tev noderētu ieiet dušā un pagulēt.
Aizved pie Melas.
Gribi, lai pagaidu?
Nē. Būs labi.
Ei, kur tu dabūji drošības naudu?
No pensijas uzkrājuma.
Tēt, nodokļi tevi piebeigs.
Kā ir - tā ir.
Nu labi. Nu, es tev atmaksāšu.
Ei. Manuprāt, tev ir svarīgākas lietas.
Ko tu te dari?
Ir otrdiena.
Lūdzu, Mela. Tikai gribu aprunāties ar bērniem.
- Par ko? - Nezinu.
Varbūt pajautāt, kā iet skolā. Pateikt, ka viņu tēvs nav slepkava.
- Nu, Mela. Tu mani pazīsti. - Nu?
- Tu zini, ka es neko tādu nedarītu. - Es nezinu neko.
Nezinu, ko tu dari, ar ko tu drāzies.
- Nezinu, kāpēc… - Nopietni?
…pirms dažām dienām mēs ar bērniem redzējām, kā tevi teju līdz nāvei piekauj.
Zinu tikai, ka arestēja par slepkavību.
Tāpēc, kamēr nezināšu kaut ko citu,
negribu tevi redzēt viņu tuvumā.
Tevis dēļ gana cietuši.
Reiz tā bija mana māja.
Reiz tā bija visa mana pasaule.
Vispār apbrīnojami,
cik neskaitāmi daudz reižu tā pati nolādētā lieta var salauzt sirdi.
Kukū?
Kukū!
Tu agri esi atpakaļ.
Man šķita: ja saslaucīšu kaudzēs, izskatīsies tīrāk,
bet tad atradu vecas plates, un… Jā, tas ir par smagu.
Kā tu jūties?
Kā pēc nakts cietumā. Un tu?
Zini - pa vecam.
Nu, dabūsim pāris miskastes maisu un sāksim vākt.
Labi.
Mums droši vien jāsāk pagrabā, jo kruķi tur visu izdemolēja.
Ja kruķi būtu atraduši naudu, tas būtu uzpeldējis pratināšanā.
Man nebija laika apcerēt to ironiju, ka tiku apzagts.
Es tikai gribēju atgūt naudu.
Ei. Kur viņa ir?
- Aizņemta. Ei! - Lū! Lū!
Viņa negrib tevi redzēt.
Izskatās - man nav pie kājas?
Velns, tu joko?
Nu nāc.
- Nāc! Nāc. - Jā?
Ko tu ar to darīsi?
Kūp, noliec.
Nāc iekšā. Parunāsim kā cilvēki.
Ņem.
Man ir piecas minūtes.
- Man vārās gaļas sautējums. - Tu mani apzagi?
Es neapzogu cilvēkus.
Es sēžu te krēslā, un tādi cilvēki kā tu man nes visu ko.
Nu, mana nauda ir pazudusi.
Tu darbojies ar skaidru naudu. Tā gadās.
- Kristians? - Kristians atriebās fiziski.
- Pateici viņam, kur mani atrast. - Jā.
Vispirms atrunāju no tevis nogalēšanas.
Kā būtu noticis.
Manā skatījumā izspruki viegli sveikā.
- Varēji mani brīdināt. - Brīdināju.
Es tev teicu - nepinies ar mākslu, bet tu dzirdi tikai to, ko gribi.
Šajā spēlē ir noteikumi.
Tev tie jāapgūst.
Izrādīji pret Kristianu necieņu.
Viņš atbildēja.
Darbība, pretdarbība.
Rēķini noslēgti. Tagad sadarbosies,
bet dzirdēju, ka tev ir lielākas problēmas.
Tieši tad, kad sāka šķist, ka būsi daudzsološs.
Deg mans sautējums.
Ei, es nevienu nenogalināju.
Tas tikai to padara vēl nožēlojamāku.
Vairs šurp nenāc.
Kā iet, Feliks?
Ekvadora mūs samasē.
Te ir viss, ko Čivo tev bija parādā.
Labi gan.
Nezināju, ka par māju kopšanu tik labi maksā.
Ja gribi, varu tevi iekārtot.
Viss kārtībā?
Līdz nākamajai reizei.
Nē.
Nākamās reizes nebūs. Čivo vairs pie tevis nestrādā.
Tu iedod man somu ar naudu un domā, ka vari tā ar mani runāt?
Beidz, Feliks.
Es mainīju tavus autiņus.
Pievaldi mēli!
Es jau pievaldu.
Pasveicini savu mammu!
Ei. Tev viss labi?
Vienkārši tikai nesen beidza uz mums blenzt, ka esam kopā.
Un tagad šis.
Galvu augšā!
Tu neesi izdarījusi neko sliktu.
Laikam nevajadzēja viņus sūtīt uz skolu.
Nu, tu viņus nesūtīji. Viņi aizgāja.
Šī ir kafejnīca.
Iedomājies, kāda sajūta vidusskolā.
Uzrakstīšu, ka var braukt mājās.
Ja viņi gribēs braukt mājās, atbrauks.
Zini, pārāk ilgi. Nāc, ejam uz Fila kafejnīcu.
Gandrīz mūsu kārta.
Tad vēl desmit minūtes gaidīsim sasodīto kafiju. Nāc, ejam.
Jā, pateicos.
Viņa ir te. Jā.
Vēlāk pienākšu.
Es tikai…
Es pat nezinu, kā sākt to atšķetināt.
Es tikai… Zinu, ka sarežģīti, bet…
Tiešām sarežģīti?
- Jā. - Tu drāzies ar Kūpu.
Es drāžos ar Niku.
Varbūt tu drāz Niku un es kādu citu…
- Tavs secinājums? - …ja jau mēs te tā darām.
Mela, Kūps nogalināja manu vīru.
Viņš nevienu nav nogalinājis.
Tu nezini.
Viņam bijis ļoti grūts laiks.
Mana bijušā vīra drāšana nepadara tevi par viņu izpratēju.
Saprotu, tev grūti to pieņemt, bet mēs ar Kūpu bijām ļoti tuvi.
- Jā? - Jā.
Nu, es nupat ar viņu pārgulēju, varbūt nemaz nebijāt tik tuvi, kā domā.
- Piedod, ko? - Skabarga cita acī, Nik.
Ko, ellē, tas nozīmē?
- Tad kāpēc esi nikna uz mani? - Neticami.
Ko? Tu man meloji!
Man bija bail tev stāstīt.
- Ir atšķirība. - Ne bez iemesla
- tev bija bail. - Parunāsim citur?
Kāpēc tev bija bail man stāstīt?
Mela. Es aizvien esmu tava draudzene.
Tu neesi mana draudzene. Atraitne zelta meklētāja,
kas grib gūt labumu no līdzjūtības par mirušo vīru, kuru tu ienīdi.
Nu velns.
Mela, nē.
- Ej dirst! - Mela, lūdzu, beidz.
- Nik. - Ej dirst, Mela.
Durvis?
Tu mani ved.
Zvani Kūpam!
Kas ir? Ko viņas skatās?
Ko? Tas ir mans tētis?
Nē. Tava mamma.
…līdzjūtības par mirušo vīru, kuru tu ienīdi.
Nu velns.
Mela, nē.
- Ej dirst. - Mela.
Redzēji video?
Jā.
Tētis izlaists pret drošības naudu,
mana mamma kafejnīcās kaujas.
Nu, pozitīvais ir tas, ka tev būs superīga eseja koledžai.
Ja tas ir kāds mierinājums,
visiem vecāki ir tā vai citādi sačakarēti.
Taču tu ne.
Esi mani satikusi?
Piedod. Man šķita, ka tu…
Muļķi.
Alij. Ko, pie velna?
Es tīrīju un atradu šo.
Tā ir tava.
Nolēmu tev atvest.
Tev tā bijusi kādus 15 gadus.
Jā. Un vēl šķita, ka mēs varētu parunāt.
Nevaram. Ne te. Piezvani man.
Es jau tev zvanu.
Un rakstu.
Alij, man ir ģimene.
Nevaru tā runāt, kad gribu.
Tu mani nostādi ļoti neērtā stāvoklī.
Nu,
vai gribi atpakaļ savu plati?
Ko?
Nē, paturi to sūda plati. Bet…
Es tev piezvanīšu.
Bet vairs nenāc šurp.
Atceries, Salij, apsolīju tevi nogalināt pēdējo?
Taisnība, Matriks! Tā bija.
Es meloju.
Tad nu tev nav mašīnas?
Nik. Ko tu te dari?
Ikreiz, kad rodu pamatu zem kājām, viens no viņiem sačakarē man dzīvi.
- Kas, ellē, viņiem kaiš? - Jā.
Tas ir biedējoši, kad atskārsti - pieaugušais esi tu.
Bet es neesmu. Tur jau tā doma.
Man vajag, lai viņi ir mani vecāki.
Izklausās, ka viņi ir pārāk aizņemti ar savu sviestu, lai darītu to darbu.
Un pie velna visus tos, kuri vienkārši pieņem, ka viņš ir vainīgs.
Mans tētis varbūt ir idiņš, bet viņš nav slepkava. Nu Jēziņ!
- Kas ir? - Kas ir?
- Viņš to neizdarīja.
Tas ir pilnīgi normāli, ka tu tā domā, bet tu īsti nevari zināt, ne?
Es pazīstu savu tēvu.
Domāju, ir svarīgi tev saprast,
kāpēc daži cilvēki varētu domāt, ka viņš to izdarīja.
Viņš drāza tā veča sievu.
Varam nerunāt par to, ko mans tētis drāž?
Kruķi nearestētu tādu bagātu balto kā tavs tētis
- bez pierādījumiem. - Tu joko.
Turklāt viņš jau ir bijis varmācīgs.
Viņš vispār nav varmācīgs.
Viņš man iebelza pa daiktu.
Tu esi neiedomājams.
Nu beidz.
- Ei, viņš ir tavs tēvs. - Malā!
Tu atbalsti viņu, es atbalstu tevi. Tici man!
Jā, koledžas puisim, kurš ir kopā ar vidusskolnieci.
- Malā! - Torij, neizpūt no mušas ziloni…
- Sveiki. Pēc Torijas? - Jā.
Ei, vecīt, piedod par seju.
Nekas. Ļoti iespējams, ka biju pelnījis.
Jā.
Vaļā!
Nik, ko tu te dari?
Atnācu iemaukt Kūpam pa ģīmi.
Mēs abi.
Nē. Muļķības. Tava labā roka ir slingā.
Nečakarēšu labo roku tevis dēļ.
Kungi, situācija ir tāda, kāda ir,
es iesaku mums doties uz pilsētu un kārtīgi un pamatīgi pietempties.
Jā, neticams vakars.
Tā notiek visur, kur ejam.
Tu nekad neprāto, kāpēc viņš vienmēr ir labā omā?
Tādēļ.
- Tad jūs abi visu izrunājāt? - Nekā tamlīdzīga.
Bet man šobrīd ir tā mazāk draugu.
Tad nedari tā, ka viņus notriec mašīna.
Jāsaka, šmiga labi sajaucas ar manu Vicodin.
Labi. Atvainojiet.
Tā, puiši.
Lūdzu.
Šie no viņām.
- Paldies, dāmas. - Sveikas.
Sveikas. Paldies.
Augšā paceļam, tukšus izdzeram.
Labi. Aiziet!
Jā.
Labs.
Bī, pastāstīji Kūpam par totalizatoru?
Nē.
- Piedod, kas tas? - Izklausīsies sliktāk nekā ir.
Ir Kūpa notiesāšanas totalizators.
Kad pasaka skaļi, izklausās visai traki.
Labi. Valdošais uzskats?
Nezinu. Tu esi mans draugs. Es neiesaistījos.
- Bārnij? - Ko? Nu, es ar Niku.
- Labi, bet izvēlējos - nevainīgs. - Nu re.
Lai gan ar pamatotām šaubām.
- Gudri. - Džūlsa saka - esi vainīgs slepkavībā.
- Jēziņ. - Dāma ar pautiem.
- Kūp. Nespēju noticēt. - Ak dievs.
- Kādi vēji jūs atnesuši. - Sveiks, Kūp. Tāds prieks tevi redzēt.
Kā iet?
Bļāviens. Tu esi Niks Brandess.
- Jā. - Tobijs un Džošs strādāja pie manis.
Un bez tevis darbā viss aizgājis pa pieskari, vecīt.
Beidz. Tas nevar būt.
Nē, viņš to nopietni, vecīt.
Nezinu, ko esi dzirdējis, bet Roma ir liesmās.
Šveicieši draud iet prom.
- Tiešām? - Jā.
Džeks iet pa gaisu no dusmām.
Vecīt, tas ir satriecoši. Koledžā valkāju tavu numuru.
- Jā, spēlēji? - Jā, 3. divīzijā.
Esmu īsts baltais.
Bet es nopirku divus tavus sasodītos podus - mainīja manu dzīvi.
Malacis.
Var atnākt viesmīlis? Mēs šiem puišiem izmaksāsim
- dzērienus. - Puiši.
- Aiziet… - Ei!
Spriežot pēc uzvedības, šķiet, esat salietojušies kokaīnu?
Jā, tā ir laba manta.
Nu, domāju, es varētu tikt pāri tam, ka viņa mani krāpa,
bet ir sajūta, ka viņa ir dusmīga uz mani, ka mani krāpa, saprotat?
Jā.
Ei, tu tiki vaļā no tām apsūdzībām slepkavībā, vecīt?
Es pie tā strādāju.
Evans nosēdēja pusgadu par izvairīšanos no nodokļiem.
Tie bija deviņi mēneši, un bija tā vērts.
Tas bija Otisvilā, būtībā kā sūda vasaras nometne.
Jā, piestrādāju pie tenisa spēles un iznācu ar iespaidīgiem kontaktiem.
Tur bija svarīgi ļaudis. Man tagad ir darījumi ar trim no viņiem.
Velns, jā, Kūp. Tev būtu jāpasēž Otisvilā.
Jā. Vai arī varbūt mani attaisnos.
Mūžību neesmu tik labi juties.
Ei, draudziņ. Lēnām pār tiltu.
Lēnām? Nē, nē.
Nebūs nekāda lēnām.
- Esmu atgriezies. - Labi.
Čoms Čojs atgriezies. Čoms Čojs atgriezies.
Čoms Čojs atkal atgriezies.
Čoms Čojs atgrie…
Velns, Bārnij.
Draudziņ?
Nu, visa tā slepkavības padarīšana.
- Jā? - Jāsaka, es to negaidīju.
Tu domā, ka tu uzvarēsi?
Bārnij.
Pusnaktī esam golfa laukumā pālī.
Tad kāpēc tu nejautā man to, ko tu gribi jautāt?
Tāpēc, ka es negribu jautāt.
Un te būs tas baisākais.
Nezinu, vai man tas īsti rūp.
- Ja izdarīji… - Labi, es viņu nenogalināju.
Labi. Labi, tas ir labi.
Tas ir labi.
Bet atcerēsimies, ka es nejautāju.
Vai esi nobijies?
Tas ir stulbs jautājums. Piedod.
Kā iet ar remontu?
Nu, es vienu vakaru māju gandrīz nodedzināju.
Tev tur nepatikšanas? Vai kas?
Tiešām nezinu.
Mums tajā mājā ir istabas, ko neesam pat izmantojuši.
Tagad ceļam vēl klāt.
Greisa par daudz tērē.
Es tērēju par daudz. Tā ir kā normāla ķermeniska funkcija.
Mēs ēdam, mēs dzeram, mēs pērkam visus tos štruntus.
Tad runājam par nopirktajiem štruntiem, un tad runājam par tiem, kurus pirksim,
un tad ejam tos pirkt.
Dažreiz es staigāju pa māju un…
es skatos uz to milzīgo štruntu kalnu, un tas mani mulsina, nolādēts.
Proti, kad mēs kļuvām tādi, zini, nu, kad…
kad mūsu dzīves kļuva tik tukšas…
ka tās mums nepārtraukti jāpiebāž ar tiem štruntiem.
Nezinu, kas ar mani notika.
Diez vai kāds no mums zina, draugs.
Ar tevi kaut kas notiek. Tev nav man jāstāsta, kas.
Bet es tikai gribēju, lai tu zini, ka es zinu.
Es nezinu, ko es zinu.
Bet es zinu.
Vecīt, ar mani kaut kas notika.
Pat nezinu, vai varu to paskaidrot. Tas ir…
Mani atlaida, un pasaule sagriezās otrādi.
Viss, kas man agrāk bija zināms, kas bija drošs, pastāvīgs, vienkārši…
Es nezinu.
Es kļūdījos par visiem noteikumiem.
Izrādās, nekādu noteikumu nav.
Nu ko, es ielaužos cilvēku mājās un zogu tur mantas.
Nu velns. Mana mašīna.
Kur tā ir?
Konfiscēta.
Man jāsatiek šodien pilsētā Keta.
Būs labi. Aizsūtīšu Voliju tev pakaļ, kad viņš mani aizvedīs.
Tiešām?
Volij, vari šodien strādāt?
- Jā, labi, Nik. - Problēma atrisināta.
Lai Dievs tevi svētī!
Labi, puiši.
Paldies. Pagājušā nakts bija īpaša.
Jā. Vairs nekad neatkārtosim!
Kad Hanteram bija četri gadi, viņš nakts vidū mēdza ieskriet pie mums,
pārbijies no tiem dēmoniem, kādi nu četrgadniekiem rādās sapņos.
Es viņu paņēmu gultā pie manis, un viņš aizmiga manās rokās.
Ar to pietika, lai viņš justos droši.
Kad viņi pieaug, kļūst grūtāk
pasargāt viņus no visa, kas varētu nobiedēt vai kaut kā sāpināt.
Bet tu nebeidz mēģināt.
Un tad kādu dienu tu saproti, ka viņus sāpini tu.
Kas, ellē, ar tevi notika?
Bija gara nakts.
Zini, es…
Es vakar aizbraucu jūs satikt.
Mamma pastāstīja.
Nu, jauki no viņas puses.
Būtu bijis jaukāk, ka būtu tevi ielaidusi.
Klau, viņa tikai…
viņa tikai dara tā, kā, viņasprāt, būtu labāk, saproti?
Bet klau, draudziņ.
Es gribu tev atvainoties.
Par visu šo sviestu.
Vispirms šķiršanās, tagad šie sūdi.
Negribēju, lai kas tāds notiktu.
Bet zinu, ka tev no tā vieglāk nekļūst.
Tāpēc es vienkārši gribēju atvainoties.
Tēt. Vai tu nonāksi cietumā?
Labi, Hanter.
Tas ir svarīgi.
Lai kas vēl notiktu, gribu, lai tu šo dzirdi, labi?
Es Polu nenogalināju. Man ar to nebija nekāda sakara.
Es zinu.
Atnācu tev to pateikt.
Esmu ļoti pateicīgs.
Tāpēc es nenonākšu cietumā par kaut ko, ko es neesmu izdarījis.
Skaidrs?
Tā, man šodien ir tikšanās ar Ketu Rezniku,
kura savā arodā ir vislabākā.
Un mēs tiksim skaidrībā. Labi?
Nu, tev droši vien vispirms vajadzētu ieiet dušā.
- Tu smirdi. - Paldies. Laba piezīme.
Vai vēl kas?
Man ir draudzene.
- Labrīt. - Velns.
Smaga nakts?
Es tev iedošu tūkstoš dolāru par to kafijas tasīti.
Nolādēts, Greisa.
Man šķita, tu slimnīcā slikti izskatījies.
Labi, zinu, ko teiksi.
Tad nav īsti vērts teikt, ne?
Greisa, viņš ir mans labākais draugs.
Man liekas, varbūt tev jāsāk samierināties
ar domu, ka tavs labākais draugs varētu nonākt cietumā par slepkavību.
Viņš to neizdarīja.
- Tu to zini? - Un tu nezini?
Bārnij, tu nezini visu.
Nu, es zinu pietiekami.
Un tu arī.
Es pat par tevi nezinu pietiekami.
Ko tas nozīmē?
Atradu tavā svīteru atvilktnē.
Lūdzu, saki man, ka tai nav nekāda sakara ar Kūpu.
Tu un es, Bārnij, vai ne?
Tu un es, tad pārējie.
Tu un es.
Vari izdzert.
Satecināšu tev vannu.
- Labrīt. - Labrīt, Mela.
- Sveika. - Kā iet, Mela?
Labi.
Cerēju, ka varēsim aprunāties.
Man vienpadsmitos ir pacients.
Atcēla vizīti.
Vizīti atcēluši vairāki tavi pacienti.
Cik daudzi?
Kūpa dēļ?
Nē. Ne Kūpa dēļ.
…par mirušo vīru, kuru tu ienīdi.
Nu velns.
- Mela, nē. Beidz. - Ej dirst!
Ak kungs. Labi. Jā.
Nespēju iedomāties, ko jūs ar ģimeni pārdzīvojat.
- Tavu stresu. - Man viss ir labi, Deba.
Nedomāju vis.
- Man ir stress, bet lieliski… - Uzbruki sievietei.
Viņa man iesita pirmā!
Oho. Vai tas man jāsaka mūsu pacientu vecākiem?
Ka viss ir normāli, jo "sāka viņa"?
Tā bija pašaizsardzība.
Kognitīva agresija.
- Labi, nedari to. - Ko?
Neveic man psihoterapiju!
Mēģinu ar tevi sarunāties.
Nu beidz, Deba.
Vai tu nekad visā savā mūžā neesi vēlējusies nevienam iesist?
Protams, esmu. Bet neiesitu.
Nu varbūt vajadzēja.
Jo teikšu tev tā: terapeitiskais efekts daudz labāks nekā tikai vēlmei to darīt.
Īstenībā iekšējās saskaņas mirklis.
Un vai mēs te nemēģinām to ieaudzināt mūsu pacientos?
- Mela. - Viņa drāzās ar manu vīru.
Un apsūdzēja slepkavībā.
Tavu bijušo vīru.
Ko?
Kāda starpība?
Mela, manuprāt, šobrīd tev vajag palīdzību.
Man tevi jāatstādina.
Man žēl.
Ko, sākot no šī brīža?
Un "es nekad nezaudēju"?
- Reizēm vainas atzīšana ir uzvara. - Ne tad, ja to neizdarīju.
Beidz, Keta. Ja tas ir tādēļ, ka es tevi piespiežu, tad…
Tu nepiespied, tu mani šantažē.
Un nē, vienalga, kāds mēsls būtu tu un kāda mauka būtu es,
mēs kopā audzinājām savus bērnus, un es nedomāju, ka tu Polu nogalināji.
Bet man jāizklāsta tavas iespējas.
- Izgāju cauri pierādījumiem. - Un?
Kā tava advokāte es tev saku: mums jāapsver vainas atzīšana.
Divas laboratorijas apstiprināja: nozieguma vietā bija tava DNS.
Slepkavības ierocis - bagāžniekā.
Gribi kaut ko pastāstīt, kas kaut ko no šī varētu paskaidrot?
Meloji par savām attiecībām ar Samu.
- Viņa arī meloja. - Viņa bija Bostonā.
Bija Henrija dzimšanas diena.
- Kas? - Nekas.
Kūp.
Ja atzītu vainu, tiktu laukā, pirms Hanters beidz koledžu.
Tu joko?
Es mēģinu tev palīdzēt.
Ieliekot mani cietumā?
Beidz, Keta, nesadirs manu dzīvi!
Tu to sev nodarīji pats.
Kūp. Man šādas sarunas ir katru dienu,
un man tev jāsaka:
nedomāju, ka zvērinātie tev ticēs.
- Kāpēc ne? - Tāpēc, ka tu nestāsti patiesību.
- Par ko? - Par visu.
Neticu, ka tajā naktsklubā biji viens,
neticu, ka tu pēc tam pavadīji laiku ar māsu,
un neticu, ka tavas asinis bija uz grīdas tāpēc, ka drāzi Samu.
Lai kas tas ir, ko tu man nestāsti, tagad būtu izcils laiks man pastāstīt.
- Tas ir sarežģīti. - Jā.
Jo es strādāju tikai ar vienkāršām slepkavības lietām.
Kā tavā mašīnā nonāca tā pistole?
- Es nezinu. - Blēņas, Kūp.
Pasaki kaut ko!
- Teicu, ka viņu nenogalināju. - Un es tev - ka nav svarīgi.
Nolādēts.
Paldies, vecīt. Labi.
Sveika.
- Tā ir Nika mašīna? - Jā.
Mana mašīna ir konfiscēta, varbūt izmantos kā pierādījumu pret mani.
Ei, ja runa ir par Hanteru, ka viņš atnāca parunāt, es viņam neliku…
Paga, Hanters atnāca parunāt?
Nē.
Es no viņa nespēju izspiest pat divas zilbes.
Jā. Nu, ko lai es saku. Man ir talants.
Mani šodien atlaida.
Velns. Manis dēļ?
Es īstenībā spēju zaudēt savu darbu pati.
Es…
Es sagāju ragos ar Samu.
Nu, sastrīdējies?
Jā, apmēram.
Un tad iemaucu viņai pa ģīmi.
Jā, zinu. Redzēju video.
Tad kāpēc, ellē, jautāji?
Gribēju dzirdēt tevi to sakām.
Tu aizstāvēji manu godu?
Viņa tevi nosauca par slepkavu.
Jā. Iet uz to pusi, ka neviens nevarēsim te rādīties ļaudīs, a?
Tu taču neesi?
Slepkava?
Nē. Es neesmu.
Piedod, ka jautāju.
Priecājos, ka pajautāji.
Ko Keta saka - vari uzvarēt?
Viņa pameta ideju par vainas atzīšanu, uz ko es viņu pasūtīju dirst.
Labi.
Kā tas viss kļuva par mūsu dzīvi?
Dzīvi reti iznīcina vienā mirklī.
Tie parasti ir daudzi mirkļi laika gaitā.
Kad beidzot pār mani pārgāzās realitāte, ieraudzīju tos mirkļus nevainojamā secībā,
it kā to visu es pats būtu iecerējis.
Tāpēc jautājums nebija, kā tas ar mani notika.
Vienīgais īstais jautājums bija, kā, ellē, es to neparedzēju.
Tulkojusi Laura Hansone