Viskas logiška.
Kupas ir Sem susitiko bare, vakarėlyje arba iškyloje.
Jie abu patyrė neištikimybę.
Jis gražus. Ji graži.
Abu vieniši, abu išgėrę.
Daug pastangų nereikia.
Būtų mažų mažiausiai keista, jei jie nepradėtų dulkintis.
Laikas bėga. Nežinau. Trys mėnesiai, pusmetis.
Jie laiko tai paslaptyje, na, suprantat, dėl Mel, Polo ir kitų.
Po to Polas viską sužino.
Jis užsipuola Kupą, ir Kupas jį nužudo.
Savigyna. Nusikaltimas afekto būsenoje. Kažkas panašaus…
Nesąmonė.
Kol negausiu nenuginčijamų įrodymų,
nė už ką nepatikėsiu, kad Kupas – žudikas.
Pačios pagalvokit, šitiek metų jį pažįstam.
Taip, bet nė viena nesuuodėm, kad jis susimetė su Sem, ar ne?
Tik sakau.
Mes nepažįstam Kupo taip gerai, kaip galvojam.
Arba Sem, jei jau taip.
Polas buvo jai neištikimas metų metus.
Bjauriai elgėsi dėl skyrybų. Gal ji tiesiog neišlaikė ir nudėjo jį.
O gal tai padarė kas nors kitas.
Kas žino, į ką buvo įsivėlęs Polas?
Sem buvo Bostone pas tėvus, kai įvyko žmogžudystė.
Esu tikra, kad policija patikrino jos alibi.
Greise, tu kalbėjaisi su Mel?
Palikau jai balso žinutę. Neturėjau laiko kalboms.
O Dieve. Tiesa, kaip Barnis?
Na, jis jau namie. Ir tai yra gerai, turbūt.
Išniręs petys, įskilęs šonkaulis, dabar dar tai.
Duodu jam migdomųjų dėl savo pačios ramybės.
Jums neatrodo, kad čia padaugėjo smurto?
Kas toliau, po galais?
Vakar kalbėjau su Mel.
Ji siunta ant jo, bet įsitikinusi, kad jis nekaltas.
Jis yra jos vaikų tėvas. Kaip kitaip?
Jis neatrodė nekaltas, kai jį surakino antrankiais.
Nė vienas surakintas antrankiais neatrodo nekaltas.
Kaip sakiau, tai galėjo būti visai kitas žmogus. Arba klaida.
Žmogžudystė – visada klaida.
Niekada nederėtų daryti to, apie ką negalima kalbėti po pietų.
Oskaro Vaildo žodžiai.
Ką?
Sakau jums.
Polas juos užtiko, atmosfera įkaito.
Polas turi savo paleistuvę padavėją. Koks jam skirtumas?
Vyrai gina savo teritoriją. Garbės kodeksas. Ir panašiai.
Tai tu nori pasakyti, kad Kupas mylisi su Sem jos namuose,
ir tavęs visiškai netrikdo faktas, kad juos skiria 320 km.
Ir kol jie, paneigdami visus fizikos dėsnius, mylisi per atstumą,
juos užtinka Polas, kuris čia nebegyvena.
Tavo išgalvotame scenarijuje
Kupas, kuris nėra iššovęs nė karto gyvenime,
turi ginklą, kurio niekada nėra turėjęs, su savim arba šalia savęs,
- kadangi yra be kelnių. - Neturiu atsakymų į visus klausimus.
Jie buvo sekso partneriai.
Niekas nežudo dėl sekso partnerių.
Ką gali žinoti? Gal juodu siejo kas nors daugiau.
Kupas nemyli Samantos Levit.
Iš kur žinai?
Jis vis dar myli Mel.
Jei Kupas galėtų ką nors nužudyti, jau seniai būtų nužudęs Niką,
bet nepadarė to. Žinot, kodėl?
Todėl, kad Kupas – ne žudikas.
Visa ši situacija – virš visko.
Jis dalyvavo laidotuvėse lyg niekur nieko,
lyg nieko nebūtų atsitikę.
Nes jis to nepadarė.
Žinoma.
Arba jis – sociopatas.
Gerai. Siuze, tu rimtai? Ką čia… Aš…
Tai einam į Milerio labdaros vakarą?
- Žinoma. Būtinai. - Taip.
Pone Kuperi.
Endriau Kuperi.
Taip, gerbiamasis teisėjau.
Turėjote galimybę pasitarti su savo advokate,
ar suprantate jums pateiktus kaltinimus?
Taip, gerbiamasis teisėjau.
Teigiate, kad esate nekaltas.
- Taip, gerbiamasis teisėjau. - Taip ir užfiksuota.
Advokatai, suderinkite su raštininku teismo datą.
Užstato suma – 250 000 dol.
Kas toliau?
Teisėjas Vudas duos maždaug mėnesį laiko susipažinti su įrodymais, tada – teismas.
Prokuroras – sukalbamas žmogus. Tikriausiai bus pasiūlytas susitarimas.
Man nereikia jokio susitarimo.
Kaip pasakysi.
- Aš jo nežudžiau, Kete. - Aš tavęs neklausiau.
Kodėl neklausei, bliamba?
Galite palikti mus minutėlei?
Kodėl nepaklausei? Kodėl?
Nes tai neturi jokios reikšmės.
Mane pakišo, girdi?
Sakau tau. Polo daug kas nekentė.
Tai galėjo padaryti Sem ar bet kas kitas, kuris sužinojo apie mūsų santykius.
Mane padarė atpirkimo ožiu.
Realiame gyvenime bylos laimimos ne taip.
- O kaip? - Na, visų pirma,
nešantažuojant savo advokato.
Mes sugriausim jų bylą – užsipulsim dėl proceso,
įrodymų sekos, liudytojų patikimumo, ekspertų išvadų,
ir jei gerai tai padarysime, sukelsim pagrįstą abejonę.
Manai, tau pavyks?
Tavo mašinoje rastas pistoletas gali kelti problemų.
Kete.
Aš nepralaimiu, Kupai.
Užstatas sumokėtas.
Iki ketvirtadienio susipažinsiu su įrodymais.
Tuo tarpu pasistenk į nieką neįsivelti, dėl Dievo meilės.
Yra šansų gauti mašiną, kuriai tinka šie rakteliai?
Endi.
Ačiū, tėti.
Štai. Pamaniau, kad būsi išalkęs.
Sutepiau sumuštinį su kalakutiena.
Nežinau, kas dabar tau patinka, bet anksčiau juos labai mėgai.
Viskas bus gerai.
Abejoju, tėti.
Parvešiu tave namo.
Tau neprošal išsimaudyti ir pamiegoti.
Nuvežk mane pas Mel.
Palaukti tavęs?
Ne, ačiū.
Iš kur gavai pinigų užstatui?
Iš individualios pensijos sąskaitos.
Tėti, tave užsmaugs mokesčiai.
Yra kaip yra.
Gerai. Aš tau grąžinsiu.
Dabar turi svarbesnių reikalų.
Ką čia darai?
Šiandien antradienis.
Liaukis, Mel. Tik noriu pasikalbėti su vaikais.
- Apie ką? - Nežinau.
Gal paklausiu, kaip sekasi mokykloje.
Gal pasakysiu, kad jų tėvas – ne žudikas.
- Liaukis, Mel. Juk pažįsti mane. - Liautis?
Žinai, kad niekada to nepadaryčiau.
Aš nieko nežinau.
Nežinau, ką tu gali. Nežinau, ką tu dulkini.
- Nežinau, kodėl… - Tu rimtai?
…prieš kelias dienas mes su vaikais žiūrėjom, kaip tave talžo.
Žinau tik tiek, kad tave suėmė dėl žmogžudystės.
Kol nesužinosiu nieko daugiau,
gali čia nesirodyti.
Jie ir taip nemažai prisikentėjo.
Kažkada čia buvo mano namai.
Mano visas pasaulis.
Iš tikrųjų keista,
kiek kartų vienas ir tas pats sumautas dalykas gali sudaužyti širdį.
Labas.
Anksti grįžai.
Pamaniau, jei sudėsiu viską į krūvas, atrodys tvarkingiau,
bet radau kelias senas plokšteles ir… Taip, visiška betvarkė.
Kaip jautiesi?
Kaip praleidęs naktį cypėje. O kaip tu?
Po senovei.
Na, čiupkim šiukšlių maišus ir pabandykim apsitvarkyti.
Gerai.
Siūlau pradėti nuo rūsio, nes farai ten ypatingai viską sujaukė.
Jei pinigus būtų suradę farai, tai būtų paaiškėję per apklausą.
Neturėjau laiko galvoti, kaip ironiška, kad mane patį apiplėšė.
Tenorėjau susigrąžinti pinigus.
Kur ji?
- Užsiėmusi. - Lu!
Ji nenori tavęs matyti, žmogau.
Man nusispjaut, aišku?
Ką čia išdarinėji, bliamba?
Ateik čia.
- Ateik čia! Nagi. - Tikrai?
Ir ką tu su ja padarysi?
Padėk ją, Kupai.
Eikš vidun. Pasikalbėsim kaip žmonės.
Imk.
Turiu penkias minutes.
- Bijau, kad nepridegtų troškinys. - Tu mane apiplėšei?
Aš neapiplėšinėju žmonių.
Sėdžiu čia, savo kėdėje, o tokie žmonės kaip tu atneša man daiktus.
Na, dingo mano pinigai.
Turi reikalų su grynaisiais. Taip jau kartais nutinka.
- Kristianas? - Kristianas gavo savo dalį.
- Pasakei, kur aš gyvenu. - Taip, pasakiau.
Kai įkalbėjau, kad tavęs nenužudytų.
Nes jis norėjo tai padaryti.
Kaip matau, tau pavyko lengvai išsisukti.
- Galėjai mane įspėti. - Aš įspėjau.
Sakiau, kad jokių meno kūrinių, bet tu girdi tik tai, ką nori girdėti.
Šis žaidimas turi savo taisykles.
Turi jas išmokti.
Tu parodei nepagarbą Kristianui.
Jis sureagavo.
Veiksmas, atoveiksmis.
Nauja pradžia. Jis toliau suks verslą,
bet tu, kiek girdėjau, turi didesnių problemų.
Kaip tik tada, kai ėmei teikti daugiau vilčių.
Troškinys jau dega.
Aš nieko nenužudžiau.
Dėl to visa tai – dar labiau apgailėtina.
Daugiau čia neateik.
Kaip sekas, Feliksai?
Ekvadoras baigia mus išstumti.
Čia viskas, ką tau skolingas Čivas.
Geras.
Nežinojau, kad valytojos taip gerai uždirba.
Galiu ir tau pasiūlyti valytojo darbą.
Mes atsiskaitę?
Iki kirto karto.
Ne.
Kito karto nebus.
Čivas tau nebedirba.
Atnešei man krepšį pinigų. Manai, gali šitaip su manim kalbėti?
Tik nereikia, Feliksai.
Aš keičiau tau sauskelnes.
Būk mandagesnė su manim.
Aš čia dar labai mandagi.
Perduok linkėjimus savo mamai.
Viskas gerai?
Neseniai visi baigė į mus spoksoti, kad tapome pora.
O dabar tai.
Tau nėra ko gėdytis.
Tu nieko blogo nepadarei.
Nereikėjo išsiųsti jų į mokyklą.
Na, tu jų neišsiuntei. Jie patys išėjo.
Čia tik kavinė.
Įsivaizduok, kaip jaustis mokykloje.
Parašysiu, kad grįžtų namo.
Jei jiems atrodys, kad reikia grįžti namo, taip ir padarys.
Labai ilga eilė. Einam verčiau pas Filą.
Jau beveik priėjome.
Tada lauksim dar dešimt minučių, kol paruoš kavą. Eime, nagi.
Labai ačiū.
Ji čia. Taip.
Pasimatysim vėliau.
Aš tik…
Tiesiog nežinau, nuo ko pradėti.
Žinau, kad visa tai labai sudėtinga, bet aš…
Sudėtinga?
- Taip. - Tu dulkiniesi su Kupu.
Aš dulkinuosi su Niku.
Gal tu pasidulkink su Niku, o aš pasidulkinsiu su kuo nors kitu…
- Tai viskas, ką tu gali pasakyti? - …jei jau taip.
Mel, Kupas nužudė mano vyrą.
Nieko jis nenužudė.
Tu nežinai.
Jis turėjo nemažai problemų.
Tai, kad dulkiniesi su mano buvusiuoju, nereiškia, kad viską apie jį žinai.
Suprantu, kaip tau sunku tai priimti,
bet mes su Kupu buvome labai artimi.
- Tikrai? - Tikrai.
Na, mudu neseniai permiegojom, tai gal jau nebuvai jam tokia artima?
- Nesupratau. Ką? - Tau verčiau patylėti, Nikai.
Kaip turėčiau tai suprasti, bliamba?
- Tada ko taip pyksti ant manęs? - Neįtikėtina.
Ką? Tu man melavai!
Bijojau tau pasakyti.
- Tai ne tas pats. - Ne be reikalo
- bijojai man pasakyti. - Galime pasikalbėti kur nors kitur?
Kodėl bijojai man pasakyti?
Mel. Esu tavo draugė.
Tu man ne draugė. Esi apsukri našlė,
bandanti išmelžti nors lašelį užuojautos
dėl mirusio vyro, kurio nekentei, bliamba.
Tai šūdas.
Nereikia, Mel.
- Užsikrušk! - Mel, liaukis, prašau.
- Nikai. - Šikt eik, Mel.
Atrakink dureles.
Kas mane parveš?
Paskambink Kupui.
Kas yra? Ką jos visos žiūri?
Kas? Tėtis?
Ne. Mama.
…užuojautos dėl mirusio vyro, kurio nekentei, bliamba.
Tai šūdas.
Nereikia, Mel.
- Užsikrušk. - Mel.
Matei vaizdo įrašą?
Mačiau.
Tėtis paleistas už užstatą,
mama siautėja kavinėje.
Na, pažvelk iš gerosios pusės – turėsi gerą temą priėmimo rašiniui.
Jei tai tave nors kiek paguos,
visi tėvai vienaip ar kitaip išprotėję.
Esmė ta, kad tu ne toks.
Pažįsti mane?
Nepyk. Pagalvojau, kad tu…
Kvailiukas.
Ali. Ką čia darai, po galais?
Tvarkiausi ir ją radau.
Ji tavo.
Nusprendžiau tau atnešti.
Tu ją turi jau gal 15 metų.
Taip.
Pamaniau, kad galėtume pasikalbėti.
Ne. Tik ne čia. Paskambink man.
Aš tau skambinau.
Ir rašiau žinutes.
Ali, aš turiu šeimą.
Negaliu kalbėtis tada, kai noriu.
Tu statai mane į labai nepatogią padėtį.
Na,
tai nori tos savo plokštelės?
Ką?
Ne, pasilik tą sumautą plokštelę. Tik…
Aš tau paskambinsiu.
Bet daugiau čia neateik.
Pameni, Sali, pažadėjau tau, kad mirsi paskutinis?
Taip, Matriksai, pažadėjai!
Aš melavau.
Neturi mašinos?
Nikai. Ko tau?
Kaskart, kai viskas atsistoja į vėžes, kuris nors iš jų sugadina gyvenimą.
- Kas jiems negerai, bliamba? - Taip.
Turbūt baisu, kai supranti, kad esi suaugęs žmogus.
Aš nesu suaugusi. Tą ir noriu pasakyti.
Man vis dar reikia tėvų, po galais.
Regis, jie pernelyg paskendę savo dramose, kad atliktų savo pareigą.
Dėjau ant visų, kurie galvoja, kad jis kaltas.
Gal mano tėtis ir nevykėlis, bet tikrai ne žudikas. Jėzau Marija!
Kas?
- Kas? - Jis to nepadarė.
Normalu, kad taip galvoji,
bet juk negali žinoti, tiesa?
Pažįstu savo tėvą.
Turėtum pasistengti suprasti,
kodėl kai kurie žmonės taip galvoja.
Jis dulkino to vyruko žmoną.
Gal galim nekalbėti apie tai, su kuo dulkinasi mano tėtis?
Farai nebūtų suėmę baltaodžio turčiaus kaip tavo tėtis,
- jei neturėtų tvirtų įrodymų. - Tu nerimtai.
Be to, jis yra smurtautojas.
Joks jis ne smurtautojas.
Jis spyrė man į kiaušus.
Negaliu patikėti.
Liaukis.
- Jis tavo tėvas. - Traukis iš kelio.
Tu palaikai jį, aš palaikau tave. Patikėk manim.
Patikėti vaikinuku iš koledžo, kuris susitikinėja su pana iš mokyklos.
- Traukis iš kelio. - Tore, nekelk dramų…
- Sveiki. Torei? - Taip.
Žmogau, atleisk dėl to antausio.
Viskas gerai. Gali būti, kad jo nusipelniau.
Taip.
Atidaryta!
Nikai, ką čia darai?
Atėjau skelti antausį Kupui.
Ir aš dėl to paties.
Ne. Nesąmonė. Tavo stiprioji ranka – įtvare.
Lyg dėl tavęs aukočiau savo stipriąją ranką.
Ponai, susiklosčius tokioms aplinkybėms,
siūlau varyti į miestą ir kaip reikiant pasiausti.
Taip, nuostabus vakaras.
Ir taip visada.
Tau niekad nekilo klausimas, kodėl jis visada geros nuotaikos?
Štai kodėl.
- Tai jūs susitaikėt? - Nieko panašaus.
Bet šiuo metu neturiu daug draugų.
Tada pasirūpink, kad jų nenudaužtų mašinos.
Reikia pripažint, alkoholis ir nuskausminamieji – puikus derinys.
Taip. Atsiprašysiu.
Ką gi, bičiuliai.
Prašau.
Gėrimai nuo jų.
- Ačiū, ponios. - Sveikos, ponios.
Sveikutės. Ačiū.
Iki dugno.
Gerai. Taip.
Taip.
Neblogai.
Barni, pasakei Kupui apie lažybas?
Ne.
- Atsiprašau, kokios dar lažybos? - Tau nepatiks.
Lažybos dėl Kupo kaltumo.
Dabar, kai jis ištarė tai garsiai, man pačiam nebepatinka.
Aišku. Ir koks rezultatas?
Nežinau. Tu mano draugas. Aš nedalyvauju tame.
- Barni? - Ką? Na, aš kaip Nikas.
- Gerai, bet aš už tai, kad tu nekaltas. - Na štai.
Nors ir turėjau pagrįstų abejonių.
- Puikus ėjimas. - Džulsė sako, tu kaltas dėl žmogžudystės.
- Jėzau. - Ta ponia su kiaušais.
- Kupai. Negaliu patikėt. - O Dieve.
Ką aš matau.
Sveikas, Kupai. Malonu tave matyti.
Sveiki.
Eina sau. Tu – Nikas Brandesas.
- Taip. - Tobis ir Džošas anksčiau man dirbo.
Darbe visiškas jovalas, kai neliko tavęs, žmogau.
Liaukis. Netikiu.
Ne, jis rimtai, bliamba.
Nežinau, ką tu girdėjai, bet niekas niekuo nesirūpina.
Šveicarai grasina trauktis.
- Tikrai? - Garantuotai.
Džekas deda į kelnes.
Žmogau, tu nepatikėsi.
Koledže turėjau marškinėlius su tavo numeriu.
- Žaidei krepšinį? - Taip, 3 divizione, žmogau.
Esu paprastas baltaodis.
Bet nusipirkau du tavo klozetus, bliamba. Jie pakeitė mano gyvenimą.
Mano bičas.
Galima padavėją? Mes vaišinam šiuos šiknius
- gėrimais. - Bičiuliai.
Prašau…
Iš jūsų elgesio spėju, kad prisišniaukėt kokaino?
Taip, geras dalykėlis.
Na, galėčiau susitaikyti su tuo, kad ji man buvo neištikima,
bet ji pyksta ant manęs, kad buvo man neištikima, suprantat?
Taip.
Atsikratei tų kaltinimų dėl žmogžudystės, žmogau?
Einu link to.
Evanas atsėdėjo šešis mėnesius už mokesčių vengimą.
Devynis mėnesius, bet buvo verta, bliamba.
Praleidau juos Otisvilyje – tas pats, kas vasaros stovykloje, bliamba.
Patobulinau teniso įgūdžius
ir susiradau kelis žiauriai rimtus kontaktus.
Ten sėdi tikri rykliai. Dabar turiu reikalų su trimis iš jų.
Jo, bliamba, Kupai. Tau irgi reikia į Otisvilį.
Jau geriau išteisinamasis nuosprendis, bliamba.
Šimtą metų taip gera nebuvo.
Bičiuli. Ramiau.
Ramiau? Ne.
Aš nenoriu ramiau.
- Aš grįžau. - Geras.
Čojus grįžo,
Čojus grįžo.
Šūdas, Barni.
Bičiuli?
Kalbant apie žmogžudystę.
- Taip? - Reikia pripažinti, nesitikėjau.
Manai laimėti bylą?
Barni.
Sėdim apsinešę golfo aikštyne vidury nakties,
tai gal klausk to, ko nori manęs paklausti.
Aš nenoriu tavęs klausti.
O baisiausia yra štai kas.
Abejoju, ar man tai rūpi.
- Tad jeigu tai tavo darbas… - Aš jo nenužudžiau.
Gerai. Labai gerai.
Gerai.
Bet, žinok, aš neklausiau.
Bijai?
Kvailas klausimas, nepyk.
Kaip tavo renovacija?
Na, aną vakarą vos nesukėliau gaisro.
Turi problemų? Kas yra?
Pats nesuprantu, jei atvirai.
Savo name turime kambarių, kurių niekada nenaudojame.
O dabar turėsime dar daugiau.
Greisė per daug išlaidauja.
Aš per daug išlaidauju. Tai tapo dar viena fiziologine funkcija.
Valgome, geriame ir perkame šūdą.
Tada kalbam apie tai, kokį šūdą nusipirkom,
kokį dar šūdą pirksim,
ir einam jo pirkti.
Kartais vaikštau po namus ir…
Žiūriu, kiek daug visokio šūdo turime, ir tai mane glumina, bliamba.
Sakyk, kada mes tapom tokiais žmonėmis, supranti, kada…
kada mūsų gyvenimai taip ištuštėjo…
kad turime nuolat kimšti į juos visokį šūdą?
Nežinau, kas su manim atsitiko.
Nė vienas to nežinom, bičiuli.
Su tavim kažkas vyksta. Bet tu nenori pasakyti, kas.
Tik noriu, jog žinotum, kad aš žinau.
Nežinau, ką aš žinau.
Bet žinau.
Su manim kažkas vyksta, žmogau.
Neįsivaizduoju, kaip tai paaiškinti. Tai…
Mane atleido, ir man išslydo žemė iš po kojų.
Viskas, kas atrodė tvirta ir pastovu, bliamba, tiesiog…
Nežinau.
Aš klydau dėl visų taisyklių.
Pasirodo, nėra jokių taisyklių.
Ėmiau laužtis į svetimų žmonių namus
ir vogti iš jų daiktus.
Bliamba. Mano mašina.
Kur ji?
Konfiskuota.
Šiandien turiu susitikti su Kete mieste.
Gerai. Pirma Volis parveš mane, o tada jis – tavo paslaugoms.
Esi tikras?
Voli, padirbėsi šiandien?
- Žinoma, Nikai. - Problema išspręsta.
Būk palaimintas.
Ką gi, bičiuliai.
Ačiū. Puikiai praleidome vakarą.
Taip. Daugiau niekada.
Kai Hanteriui buvo ketveri,
jis įbėgdavo į mūsų miegamąjį vidury nakties,
išsigandęs pabaisų, kurios kartais aplanko keturmečius vaikus
sapnuose.
Atsinešdavau jį į lovą, ir jis užmigdavo mano rankose.
Štai kiek mažai reikėjo, kad jis pasijustų saugus.
Vyresnius vaikus daug sunkiau
apsaugoti nuo to, kas juos gąsdina
arba skaudina.
Bet tu nenuleidi rankų.
Ir staiga vieną dieną supranti, kad pats juos skaudini.
Nieko sau vaizdelis.
Buvo ilga naktis.
Žinai, aš…
Vakar buvau pas jus atėjęs.
Mama sakė.
Ji labai maloni.
Galėjo būt malonesnė ir įleisti tave.
Klausyk, ji paprasčiausiai…
ji elgiasi taip, kaip jai atrodo geriausia, supranti?
Bičiuli.
Noriu tavęs atsiprašyti.
Dėl visos tos nesąmonės.
Dėl skyrybų ir šito mėšlo.
Aš to tikrai nenorėjau.
Bet žinau, kad tau nuo to nė kiek ne lengviau,
todėl tik noriu tavęs atsiprašyti.
Tėti. Tave pasodins į kalėjimą?
Gerai, Hanteri.
Tai labai svarbu.
Kad ir kas benutiktų, noriu, kad tai žinotum, girdi?
Aš nenužudžiau Polo. Neturiu su tuo nieko bendro.
Aš žinau.
Todėl ir atėjau čia, kad tai pasakyčiau.
Esu dėkingas.
Aš nesėsiu į kalėjimą už tai, ko nesu padaręs.
Girdi?
Šiandien susitinku su Kete Reznik,
kuri yra geriausia advokatė iš visų.
Mes viską išsiaiškinsime. Girdi?
Gal pirma nueik į dušą.
- Nuo tavęs dvokia. - Ačiū. Taikli pastaba.
Kas dar?
Turiu merginą.
- Labas rytas. - Šūdas.
Sunki naktelė?
Nepagailėsiu tūkstančio dolerių už tą kavos puodelį.
Po galais, Greise.
Maniau, kad ligoninėje prastai atrodei.
Gerai, žinau, ką tu pasakysi.
Tada patylėsiu.
Jis mano geriausias draugas, Greise.
Manau, pats laikas pratintis prie minties,
kad tavo geriausias draugas gali sėst į kalėjimą už žmogžudystę.
Jis to nepadarė.
- Tu žinai? - O tu ne?
Negali visko žinoti, Barni.
Žinau pakankamai.
Kaip ir tu.
Aš net apie tave nežinau pakankamai.
Apie ką tu čia?
Radau juos tarp tavo megztinių.
Pasakyk, kad tai niekaip nesusiję su Kupu.
Tu ir aš, Barni, taip?
Svarbiausia – tu ir aš.
Tu ir aš.
Išgerk.
Prileisiu tau vonią.
- Labas rytas. - Labas rytas, Mel.
- Labas. - Kaip sekas, Mel?
Gerai.
Norėjau su tavim pasikalbėti.
Vienuoliktą valandą turiu pacientą.
Jis atšaukė konsultaciją.
Kaip ir dar keli tavo pacientai.
Kiek?
Dėl Kupo?
Ne. Ne dėl Kupo.
…dėl mirusio vyro, kurio nekentei, bliamba.
Tai šūdas.
- Ne, Mel. Liaukis. - Užsikrušk!
O Dieve. Gerai. Taip.
Neįsivaizduoju, kokį stresą tenka patirti tau
- ir tavo šeimai. - Man viskas gerai, Deb.
Aš taip nemanau.
Patiriu šiokį tokį stresą,
- bet aš puikiai… - Tu užpuolei tą moterį.
Ji pirma man trenkė!
Taip ir pasakyti savo pacientų tėvams?
Kad viskas čia gerai, „nes ji pradėjo pirma“?
Tai buvo savigyna.
Ne, tai buvo sąmoninga agresija.
- Gerai, tik nereikia. - Ko?
Vaidinti mano psichoterapeutės.
Bandau pasikalbėti su tavim.
Liaukis, Deb.
Negi niekada gyvenime nenorėjai niekam trenkti?
Žinoma, kad norėjau. Bet netrenkiau.
O be reikalo.
Patikėk, tai daug geresnė terapija už norą.
Santarvės su savimi akimirka.
Ar ne tai mes norime įdiegti savo pacientams?
- Mel. - Ji dulkinosi su mano vyru.
Ir apkaltino jį žmogžudyste.
Tavo buvusiu vyru.
Ką?
Koks skirtumas?
Mel, manau, tau reikia pagalbos.
Aš nušalinu tave nuo darbo.
Apgailestauju.
Ką, nuo šiandien?
O kaip su „aš nepralaimiu“?
Kartais kaltės pripažinimas tampa laimėjimu.
Tik ne tada, kai nesu kaltas.
Liaukis, Kete. Jei manai, kad verčiu tave…
Tu ne verti, tu mane šantažuoji.
Nežiūrint į tai, koks šiknius esi tu ir kokia kekšė esu aš,
mes kartu auginome vaikus, ir aš nemanau, kad tu nužudei Polą.
Bet privalau tau išdėstyti tavo galimybes.
- Aš susipažinau su įrodymais. - Ir?
Kaip tavo advokatė, siūlau pagalvot apie kaltės pripažinimą.
Tavo DNR nusikaltimo vietoje patvirtino net dvi laboratorijos.
Nužudymo ginklas tavo bagažinėje.
Gali ką nors pasakyti, kas galėtų bent kiek tai paaiškinti?
Tu melavai apie santykius su Sem.
- Ji irgi apie tai melavo. - Ji buvo Bostone.
Tai buvo Henrio gimtadienis.
- Ką? - Nieko.
Kupai.
Jei pripažinsi kaltę, išeisi iš kalėjimo, kol Hanteris dar nebus baigęs koledžo.
Gal juokauji?
Bandau tau padėti.
Įkišdama mane į kalėjimą?
Liaukis, Kete, nesušik visko.
Tu pats viską sušikai.
Kupai. Tokias kalbas aš girdžiu kiekvieną dieną
ir turiu tau pasakyti,
kad prisiekusieji nepatikės tavo teisybe.
- Kodėl? - Todėl, kad tu nesakai teisybės.
- Apie ką? - Apie viską.
Netikiu, kad tame naktiniame klube buvai vienas,
netikiu, kad po to visą laiką praleidai su seserimi,
netikiu, kad kraujas ant grindų atsirado tik dėl to, kad dulkinai Sem.
Kad ir ką nuo manęs slepi,
dabar būtų pats laikas tai pasakyti.
- Viskas labai sudėtinga. - Taip.
O aš dirbu tik su lengvomis nužudymo bylomis.
Kaip tas ginklas atsidūrė tavo mašinoje?
- Nežinau. - Neskiesk, Kupai.
Duok man ką nors.
Pasakiau tau, kad jo nežudžiau.
O aš tau pasakiau, kad tai neturi jokios reikšmės.
Po galais.
Ačiū, žmogau. Ką gi.
Sveika.
- Tai Niko mašina? - Taip.
Mano mašina konfiskuota ir bus panaudota kaip įrodymas prieš mane.
Jei tu dėl to, kad Hanteris buvo atėjęs pas mane pasikalbėt, aš ne…
Pala, Hanteris buvo atėjęs pasikalbėt?
Ne.
Aš iš to vaikio neišpešu nė dviejų skiemenų.
Taip. Na, ką galiu pasakyt? Turiu tokią dovaną.
Šiandien mane atleido.
Šūdas. Dėl manęs?
Šiaip jau moku netekti darbo be niekieno pagalbos.
Aš…
Aš susipykau su Sem.
Tipo, susiginčijai?
Taip, panašiai.
O paskui trenkiau jai antausį.
Taip, žinau. Mačiau vaizdo įrašą.
Tada ko čia klausinėji, bliamba?
Norėjau išgirsti tai iš tavęs.
Gynei mano garbę?
Ji pavadino tave žmogžudžiu.
Regis, atsidūrėme tokioje situacijoje, kai abu nebegalėsim rodytis
viešose vietose.
Tu ne toks, tiesa?
Žmogžudys?
Ne. Aš ne toks.
Atleisk, kad paklausiau.
Džiaugiuosi, kad tai padarei.
Ką sako Ketė? Tu laimėsi bylą?
Ji man siūlo pripažinti kaltę, o aš ją pasiunčiau velniop.
Gerai.
Kaip nusiritome iki tokio gyvenimo?
Retai kada gyvenimas apsiverčia per vieną akimirką.
Paprastai tos akimirkos susikaupia ilgainiui.
Kai realybė užgriuvo mane visu sunkumu,
visos tos akimirkos susijungė į tobulą visumą,
lyg mano paties surikiuotos.
Taigi, klausimą „Kaip tai galėjo man nutikti?“
pakeitė vienintelis teisingas klausimas „Kaip, po galais, aš to nenujaučiau?“
Išvertė Laima Banionienė