Има логика.
Куп и Сам се срещат в бар, на купон или барбекю.
Изневерили са им, двамата са секси.
Самотни са, пияни са. Нищо не ги спира.
По-учудващо щеше да е, ако не се бяха чукали.
Минава време, да речем, три или шест месеца.
Траят си заради Мел и Пол, и всички останали.
Но Пол научава. Започва да тормози Куп, а Куп го убива.
- Самозащита, престъпление от ревност. - Не се чуваш.
Докато не видя неоспорими доказателства, не вярвам Куп да е убиец.
Познаваме го от години.
Но така и не разбрахме, че е спал със Сам.
Само казвам. Не познаваме Куп толкова добре.
Нито Сам очевидно. Пол й изневеряваше от години.
Разиграваше я за развода. Може да го е убила в яда си.
А най-вероятно убиецът е съвсем друг. Кой знае какви ги е вършил Пол!
Сам е била в Бостън онази нощ. Полицията сигурно е проверила.
- Грейс, чу ли се с Мел? - Оставих й съобщение, бях заета.
Боже, да, как е Барни?
Вече си е у дома, което е добре.
Извадено рамо, спукано ребро, а сега и това.
Тъпча го с успокоителни да не мрънка.
Забелязвате ли, че престъпността тук се увеличава?
Снощи говорих с Мел. Бясна му е, но е убедена, че е невинен.
Баща на децата й е, много ясно.
- Изглеждаше виновен при ареста. - Заради белезниците.
Може да е бил друг или убийството да е грешка.
Винаги е грешка.
"Не прави нещо, което не може да обсъждаш след вечеря." Оскар Уайлд.
Какво?
Казвам ви. Пол ги е заварил, станала е дандания, бам!
Нали имаше нова, какво му е пукало?
Мъжете са териториални, имат си техен кодекс.
Значи според теб Куп е у Сам да правят секс,
въпреки че тя е в друг град на 300 км.
И докато някак си се чукат от разстояние напук на физиката,
Пол, който вече не живее там, все пак ги заварва.
В твоята версия Куп, който не е стрелял през живота си,
е имал оръжие в себе си или някъде там.
- Без гащи е все пак. - Още умувам.
Връзката им не е била сериозна. Не си струва да убиваш за това.
Може да са се обичали.
- Куп не е влюбен в Саманта Леви. - Откъде знаеш?
Все още обича Мел.
Ако е убиец, досега да е убил Ник, но не е и знаете ли защо?
Защото Куп не е убиец.
Случилото се е необяснимо.
На помена той гледаше невъзмутимо,
сякаш всичко беше нормално.
- Защото не го е направил. - Да.
- Или е социопат. - Сюзан, сериозно ли?
Ще ходим ли на галата на сем. Милър?
- Къде без нас! - Да.
Господин Купър.
- Андрю Купър. - Да, г-н съдия.
Имахте възможност да говорите с адвоката си.
- Разбирате ли обвиненията? - Да, г-н съдия.
И пледирате "невинен".
- Да, г-н съдия. - Отбелязвам.
Адвокатите да уточнят датата за процеса.
Определям гаранция от 250 000 долара.
Какво следва?
Съдията ще ни отпусне около месец преди процеса.
Прокурорът лесно ще клекне за сделка.
- Не искам сделка. - Твоя работа.
- Не съм го убил. - Не съм те питала.
А защо?
Ще ни оставите ли?
- Защо не ме попита? - Защото няма значение.
Някой ме е натопил.
Пол имаше много врагове.
Може да е била Сам и всеки, научил за връзката ни.
- Идеалната изкупителна жертва съм. - Така не се печелят случаи.
- А как? - Не и като изнудваш адвоката си.
Ще атакуваме процесуалното производство,
доказателствата, свидетелите и вещите лица
и ще отхвърлим събраните доказателства.
- Ще се справиш ли? - Оръжието в колата ти ме спъва.
- Кат. - Аз не губя, Куп.
Гаранцията ти е платена. До четвъртък ще имам нова информация.
Дотогава мирувай, за бога.
Може ли да си взема колата?
Анди.
Благодаря, татко.
Ето ти. Реших, че може да си гладен.
Направих ти пуешки сандвич.
Едно време ти беше любим, сега не знам какво предпочиташ.
- Всичко ще се нареди. - Не съм сигурен, татко.
Е, важното е, че се прибираш.
Имаш нужда да се изкъпеш и да поспиш.
Карай към Мел.
- Да те изчакам ли? - Няма нужда.
- Откъде взе пари за гаранцията? - От пенсионния ми фонд.
Татко, данъците ще са убийствени.
Това е положението.
Добре, ще ти ги върна.
Сега имаш по-големи грижи.
- Какво правиш тук? - Вторник е.
Стига, Мел, искам да говоря с децата.
- За какво? - Не знам, за училището.
И за това, че баща им не е убиец.
- Хайде, Мел, познаваш ме. - Моля?
- Знаеш, че не съм способен на това. - Нищо не знам.
Какви ги вършиш, с кого спиш
и защо преди няколко дни те пребиха пред очите ни.
Прибраха те за убийство.
Докато не науча нещо различно,
не те искам край децата, достатъчно ги изтормози.
Някога това бе къщата ми.
Целият ми свят.
Изумително е как едно и също нещо може да разбие сърцето ти безброй пъти.
Ехо?
Подранил си.
Мислех, че ако събера боклука на камари, ще изглежда по-чисто.
Но намерих стари плочи. Да, прекалих.
- Как си? - Като след една нощ в ареста. А ти?
Нищо ново при мен.
Да съберем боклука в торби.
Дай да почнем от мазето, ченгетата се оляха там.
Ако бяха намерили парите, щяха да ме питат за тях.
Нямах време да умувам над иронията, че някой ме е обрал.
Исках си парите.
Къде е тя?
- Заета е. - Лу!
- Не иска да те вижда. - Не ми пука!
Отваряш ли ми се?
- Ела ми! - Какво ще ми направиш с китарата?
Остави я, Куп.
Влез да се разберем като хората.
Дръж.
- Имам пет минути. Манджата е на котлона. - Ти ли ме ограби?
Не крада от хората.
Седя си на стола тук, а такива като теб ми носят вещи.
Парите ми ги няма!
Случва се чат-пат в бизнеса с пари.
- Кристиан? - Той си взе полагаемото.
- Казала си му къде да ме търси. - Да, първо го разубедих да не те убива.
Това се канеше да направи. Явно ти се е разминало леко.
- Можеше да ме предупредиш. - Казах ти, никакви картини, но не слушаш.
Научи правилата на тази игра.
Нагрубил си Кристиан и той е отвърнал.
Действие и противодействие.
Готов е отново да търгуваме, но чух, че имаш по-големи проблеми.
А тъкмо взе да ми харесва да работя с теб.
Манджата ми прегаря.
Никого не съм убил.
Което е още по-жалко.
Повече не идвай тук.
- Какво става, Фели? - Еквадор ни бие.
Ето сумата, която Чиво ти дължи.
Много добре.
- Не знаех, че печелиш толкова. - Мога да ти намеря къща да чистиш.
- Уредихме ли си сметките? - До следващия път.
Няма да има следващ път. Чиво вече не работи за теб.
Връчваш ми сак с пари и стана много важна?
Стига, Фели. Сменяла съм ти пелените.
Внимавай как ми говориш.
Точно сега внимавам.
Поздрави майка си.
Какво има?
Тъкмо бяха спрели да ни зяпат, като ни видят заедно.
- А сега това. - Горе главата, нищо лошо не си направила.
- Не биваше да пращам децата на училище. - Те сами отидоха.
Щом тук ни зяпат, представи си как е в училището.
Ще им кажа да се прибират.
Ако преценят, сами ще се приберат.
Тук много ни забавиха, давай да ходим до Фил.
Почти е наш ред.
И още десет минути ще чакаме кафето. Да вървим.
- Благодаря ви. - Тя е тук.
Не знам какво да си мисля.
- Знам, че е сложно. - Сложно ли е?
- Да. - Чукаш Куп.
Аз - Ник. Преотстъпвам ти Ник, ще си намеря друг.
- Това ли те мъчи? - Явно тук е така.
- Мел, Куп уби мъжа ми. - Никого не е убивал.
Няма как да знаеш, той си имаше проблеми.
Не познаваш бившия ми мъж.
Знам, че не ти се вярва, но с Куп бяхме близки.
Така ли? Оня ден спах с него, явно не сте си толкова гъсти.
- Моля? - Точно ти недей, Ник.
Какво става? Да не повярваш!
- Тогава защо си ми бясна? - Ти ме излъга!
Боях се да ти кажа, различно е.
- Имало е защо. - Да излезем?
- Защо си се бояла? - Мел, още съм ти приятелка.
Не, ти си овдовяла златотърсачка,
която иска да я съжаляват за мъжа, когото мразеше.
Леле!
Не, Мел.
- Кучка! - Мел, спри, моля те.
- Ник. - Майната ти.
Отвори ми.
Как да се прибера?
Обади се на Куп.
Какво толкова зяпат? Нещо с татко ли?
Не, с майка ти.
- Видя ли клипа? - Да.
Татко е пуснат под гаранция, а мама се бие по кафенетата.
Есето ти за колежа ще избие рибата.
Ако това ще те успокои, няма идеални семейства.
Но ти си свестен.
Откъде си сигурна?
- Извинявай, мислех, че… - Глупчо.
Али, защо си тук?
Разчиствах и намерих това.
Твоя е и реших да ти я донеса.
У теб е от 15 години.
Знам. Исках и да поговорим.
Не и тук, просто ми се обади.
Звънях ти, писах ти.
Али, имам семейство. Не става да си говорим по всяко време.
Поставяш ме в неловко положение.
Искаш ли си плочата?
Какво? Не, задръж тъпата плоча.
Аз ще те потърся. Само не идвай повече тук.
Ник, какво става?
Тъкмо си стъпя на краката и някой от двамата пак ме спъва.
Какво им става?
Гадно е да осъзнаеш, че си по-зрял от родителите си.
Това ми е мисълта, не съм зряла.
Все още имам нужда от тях.
А те си гледат собствените проблеми.
Майната им на всички, които го набедиха!
Татко може да е всякакъв, но не и убиец.
Какво?
- Какво? - Не е убиец.
Нормално е да мислиш така, но няма как да си сигурна, нали?
- Познавам баща си. - Виж другата гледна точка.
Отстрани изглежда, че е бил той.
- Чукал е жената на убития. - Не ми говори кого е чукал татко.
- Не биха задържали бял богаташ без улики. - Не вярвам на ушите си.
- А и друг път е бил агресивен. - Изобщо не е такъв.
Фрасна ме в слабините.
Невъзможен си.
- Стига, той ти е баща. - Дръпни се.
Ти защитаваш него, аз - теб. Повярвай ми.
- Не и на студент, излизащ с ученичка. - Тори, преиграваш.
- За Тори, нали? - Да.
Извинявай, че те ударих.
Спокойно, може би е заслужено.
Да.
Отключено е!
Ник, защо си тук?
- Дойдох да фрасна Куп. - И аз съм за същото.
Глупости, силната ти ръка е с шина.
Не бих си я хабил за теб.
Господа, при това положение
предлагам да излезем и да се напием безпаметно.
Тази вечер е яко.
- Където и да идем, му се лепят. - Затова винаги е на кеф.
- Поговорихте ли си? - Не.
- Но имам нужда от приятели. - Само да не ги блъскаха коли заради теб.
Да ти кажа, алкохолът и викодинът са чудна комбинация.
Извинете.
Ето, момчета, да пием. Черпят ни.
- Благодаря. - Дами!
Да пием на екс.
Супер, не е зле.
- Каза ли на Куп за залозите? - Не.
- Какво става? - Тъпотия е.
- Обзалагат се за теб. - Поправям се - голяма тъпотия е.
Как вървят залозите?
Не знам, не участвам. Приятел си ми.
- Барни? - И аз като Ник.
- Заложих на "невинен". - Добре.
Липсват доказателства.
- Хитър ход. - Джулс смята, че си убиец.
Много е нахакана.
- Куп! Жив да не бях! - О, боже.
- Вижте кой дойде. - Здрасти, радвам се да те видя.
- Как си? - Ти си Ник Брандес!
- Да. - Тоби и Джош работеха за мен.
- Без теб във фирмата е мазало. - Глупости, едва ли.
Така е, човече. Не знам какво си чул, но след теб е потоп.
- Швейцарците сипят закани. - Нима?
Джак е бесен.
Пич, супер си. В колежа играх с твоя номер.
- Играл си? - Трета дивизия. Бял съм чак в червата.
Купих си две от твоите тоалетни, промениха живота ми.
Мой човек си.
- Кой сервира тук? Искам да ви почерпя. - Момчета.
Да пием!
Така като ви гледам, кокаин ли сте смъркали?
Да, много е добро.
Да речем, че ще преглътна изневярата й,
но защо ми беше ядосана, след като тя е кръшнала?
- Снеха ли вече обвиненията? - Работя по въпроса.
- Еван лежа за укриване на данъци. - Девет месеца, но си струваше.
Лежах в "Оутисвил", беше си като летен лагер.
Упражнявах си тениса и събрах сериозни контакти.
Важни клечки. Сега търгувам с трима от тях.
Абсолютно! Куп, "Оутисвил" е твоето място.
Или просто да ме оневинят.
Толкова яко скоро не ми е било.
Само полека.
Какво ти полека? Не, възвърнах си силите.
Върхът съм.
Батко ви Чой е върхът.
Батко ви Чой пак е върхът!
- Барни! - Приятелю?
Та за убийството.
- Кажи. - Дойде ми като гръм от ясно небе.
Мислиш ли, че ще спечелиш делото?
Барни.
В джаза сме, на голф игрище посред нощ.
Просто ме попитай каквото те гложди.
Не искам.
Чуй кое е страшното.
Не ми пука.
- И да си бил ти… - Не съм го убил.
Добре, това ме успокои.
Радвам се.
Но запомни - не съм те питал.
Страх ли те е?
Тъп въпрос, извинявай.
Как върви ремонтът?
За малко да изгоря всичко оная вечер.
Проблеми ли има?
Не знам, честно.
Вкъщи имаме стаи, в които не сме стъпвали, а сега правим още.
Грейс харчи като луда.
Аз също, сякаш имаме физическа потребност.
Ядем, пием и купуваме.
После обсъждаме какво сме купили и какво смятаме да купим.
Купуваме и него.
Понякога обикалям из къщи
и се изумявам с колко вещи сме се погребали.
Кога се превърнахме в такива хора?
В кой момент животът ни стана толкова празен,
че постоянно го запълваме с вещи?
- Не знам какво става с мен. - Всички сме така.
Нещо става с теб, може да не ми казваш.
Но исках само да знаеш, че го усещам.
Не знам какво става.
Но става нещо.
Нещо ми прещрака, човече. Дори не знам как да ти обясня.
След като ме уволниха, животът ми се преобърна.
Всичко, което си мислех, че е сигурно и непоклатимо…
Не знам.
Мислех, че има правила.
Оказа се, че няма.
Както и да е, влизам в чужди къщи и крада.
- Сетих се! Колата ми. - Къде е?
Конфискувана е, а днес трябва да се видя с Кат в града.
Няма проблем, ще пратя Уоли да те вземе.
- Наистина ли? - Уоли, става ли?
- Ще работя, няма проблем. - Ето.
Да си жив и здрав. Хайде, момчета.
Благодаря ви. Снощи се разцепих.
Повече да не се повтаря.
Като беше на четири, Хънтър тичаше да спи при нас посред нощ,
уплашен от чудовищата, които раждаше детското му съзнание.
Гушвах го и той заспиваше в ръцете ми.
Така веднага се успокояваше.
Като пораснат, по-трудно ги пазиш от това, което ги плаши или накърнява.
Но не се отказваш, а един ден осъзнаваш, че най-много болка им причиняваш ти.
Какво ти се е случило?
Беше дълга нощ.
Знаеш ли, вчера минах да ви видя.
- Мама ми каза. - Добре е направила.
- Да беше те пуснала да влезеш. - Виж.
Тя прави онова, което е сметнала за най-добре.
Но искам да знаеш, че съжалявам.
За всички тези глупости. Първо разводът, а сега и това.
Не исках да се стигне дотук.
Не че това ще те успокои. Просто исках да ти се извиня.
Тате, ще влезеш ли в затвора?
Слушай, Хънтър.
Каквото и да става, изслушай ме, важно е.
Не съм убил Пол, нямам пръст в смъртта му.
Знам, че не си бил ти. Затова дойдох - да ти го кажа.
И го оценявам.
Няма да вляза в затвора за нещо, което не съм извършил.
Днес имам среща с Кат Резник,
а тя е факир в работата си.
С нея ще намерим изход от ситуацията.
Май първо трябва да се изкъпеш.
- Вониш. - Благодаря, уместна забележка.
Друго?
Имам си приятелка.
- Добро утро. - Ужас.
Тежка нощ?
Ще ти дам хилядарка за кафето.
Това беше гадно, Грейс!
А в болницата мислех, че си зле.
- Знам какво ще кажеш. - Значи да не се хабя.
Той е най-добрият ми приятел, Грейс.
Проумей вече, че приятелят ти може да влезе в затвора за убийство.
Не го е направил.
- Откъде си сигурен? - А ти?
Не знаеш всичко, Барни.
Знам достатъчно.
Ти също.
- Дори теб не познавам добре. - Това пък какво значи?
Бяха при пуловерите ти.
Кажи ми, че не е свързано с Куп.
Аз и ти, нали?
Аз и ти преди всички останали.
Ти и аз.
Изпий го.
Ще ти напълня ваната.
Добро утро.
- Здрасти. - Как си, Мел?
Добре.
- Исках да поговорим. - Чакам пациент в 11 ч.
Отказал се е.
Както и други твои пациенти.
Колко?
- Заради Куп ли? - Не, не е заради него.
Боже, добре.
- Не си представям какъв кошмар е у вас. - Добре съм, Деб.
- Не си. - Под пара съм, но съм добре.
- Ударила си я. - Тя започна!
Стой. Това ли да кажа на родителите на пациентите ни?
Че няма проблем, понеже тя е започнала?
- Беше самозащита. - Преднамерена агресия.
- Недей. - Какво?
- Не ме анализирай. - Опитвам се да разговарям с теб.
Стига, Деб. Не ти ли се е искало да удариш някого?
- Да, но не съм. - А може би е трябвало.
Щеше да се почувстваш по-добре, отколкото само да го искаш.
Миг на хармоничност със себе си. Не искаме ли това от пациентите?
- Мел. - Чукала е съпруга ми.
- И го обвини в убийство. - Бивш съпруг.
Какво? Това е без значение.
Мел, мисля, че имаш нужда от помощ.
Освобождавам те.
Съжалявам.
Веднага ли?
- Нали не губеше? - И сделката е победа.
Но не съм виновен.
Стига, ако го правиш, защото те принудих…
Не ме принуди, а ме изнуди.
И, не, въпреки проблемите ти и моите похождения
децата ни израснаха заедно и не мисля, че си го убил.
Но съм длъжна да ти изложа вариантите.
- Запознах се с обвинението. - И?
Като твой адвокат те съветвам да помислиш за сделка.
Две лаборатории доказват, че има твоя ДНК до тялото.
Оръжието на убийството е в багажника ти. Имаш ли някакво обяснение?
Излъгал си за Сам.
- Тя също. - Била е в Бостън.
Хенри беше рожденик.
- Какво? - Нищо.
Куп, ако сключим сделка, може да си навън, преди Хънтър да завърши колеж.
- Чуваш ли се? - Искам да помогна.
Като ме вкараш в затвора ли? Не ме прецаквай така.
Сам си се прецакал.
Куп, всеки ден водя такива разговори
и от мен да знаеш - никой съдебен състав няма да ти повярва.
- Защо? - Защото не казваш истината.
- За кое? - За нищо.
Не вярвам да си бил сам в нощния клуб, а после със сестра си,
както и че кръвта ти е била по пода, защото си чукал Сам.
Сега е моментът да ми кажеш какво криеш.
- Сложно е. - Да.
А аз поемам само леките случаи, нали?
Оръжието в колата ти?
- Не знам откъде е. - Глупости, Куп! Подскажи ми нещо.
- Казах ти, не съм го убил. - Няма значение.
По дяволите.
Благодаря ти.
Здрасти.
- Колата на Ник? - Да.
Моята е конфискувана, вероятно ще я използват като улика.
Ако си тук, задето Хънтър дойде да говорим, знай, че не съм…
Хънтър е идвал тук да говорите?
Не.
А аз му вадя думите с ченгел.
Какво да ти кажа, явно имам дарба.
Днес ме уволниха.
Ужас, заради мен ли?
И сама съм способна да загубя работата си.
Сдърпах се със Сам.
Скарахте ли се?
Нещо такова. А после я ударих по лицето.
- Знам, гледах клипа. - Тогава защо ме питаш?
Исках да го чуя от теб. Честта ми ли защитаваше?
Нарече те убиец.
Вече не смеем да си покажем носа навън.
- Нали не си? - Убиец ли?
Не, не съм.
- Извинявай, че попитах. - Добре че го направи.
Какво казва Кат?
Натиска ме да сключа сделка, но не се съгласих.
Чудесно.
Как стигнахме дотук?
Не съсипваш живота си от раз.
Обикновено става с наслагване на моменти във времето.
Когато реалността най-сетне ме застигна, видях тези моменти в идеален ред,
сякаш сам ги бях редил.
Въпросът не беше как ми се случи това,
а защо не предвидих, че ще се стигне дотук.
Превод на субтитрите Катина Николова