Три постріли.
Один у голову. Два – у тулуб.
Думаєте, невдале пограбування?
Рано казати, але забагато пострілів
як на пограбування, і всі влучні.
Два в бік, потім один у голову.
По-моєму, це страта.
А можна менше радості в голосі?
«Пол Левітт».
Власник, судячи з пошти.
Його немає на сімейних фото.
Розлучення?
Щось таке.
Детективе Лін, здається, у нас тут сліди пороху.
Жертва стріляла?
Поки що не знаю, але схоже на те.
А зброї нема.
Нема. Ми ретельно все обшукали до вашого приїзду.
РЕЧОВИЙ ДОКАЗ
Відчуваєте запах?
- Який: лайна і смерті? - Ні. Аміаку.
Хтось тут прибирав.
Готуйся, Ернандес.
Схоже, в нас убивство.
ДРУЗІ ТА СУСІДИ
Жах – його вбили, поки ми були вдома.
Ви щось бачили чи чули
з 18:00 учора до 6:00 ранку?
- Ми на цьому боці не буваємо. - У передній половині будинку?
А камери спостереження?
Учора ми були вдома.
Вмикати систему безпеки не було потреби.
У нас безпечний район.
Коли ви востаннє бачили містера Левітта?
Пол зʼїхав кілька місяців тому.
У них розлучення в розпалі.
І востаннє ви його бачили, коли зʼїжджав?
- Ні. Він навідується. - Ні.
Грає в гольф у клубі, ходить на всі заходи.
Вибачте, це до вас прийшли?
Ні. Привезли подрібнені мушлі устриць.
- Для майданчика гри в петанк. - Аякже.
Про Пола. Він був вашим другом?
Можна й так сказати.
А не знаєте, хто міг бажати йому зла
чи, може, погрожувати?
Ні. В принципі, ні.
А ти ж казав, що він побився у Ніка.
- Та то дрібниці. - Хто такий Нік?
Нік Брендес.
Гравець НБА.
Його дім за кілька кварталів.
То цей Нік Брендес побився з містером Левіттом?
Здається, сили були нерівні.
Ні. У Ніка була вечірка.
Ясно. А з ким містер Левітт побився на цій вечірці?
Там усе до того йшло.
- Привіт. - Привіт, Куп.
Я ставлю на Сем.
Вони гризлися через розлучення,
і тепер усе дістанеться їй.
У неї був мотив, була можливість…
Ґрейс каже, Сем тут не було.
Інвестори ресторанів Пола – ще ті бандюки.
- Може, він когось вибісив. - Або це випадковість.
Клас. Професійний серійний убивця.
Чорт. Я куплю ствол.
А ти що скажеш, Куп?
Якщо Ґорді купить ствол,
то рано чи пізно відстрелить собі яйця.
Та пішов ти.
Місіс Левітт, дякую, що так скоро приїхали з Бостона.
Що ви. Я виїхала одразу, як ви подзвонили.
Дуже співчуваю вашій втраті.
Не знаю, як розказати дітям.
Пол іноді був гадом, але все одно він їхній батько.
Я говорила з вашими батьками,
вони підтвердили, що ви з синами звечора й цілу ніч були в них, святкували
день народження.
Слава богу, що ми поїхали.
Не хочу думати, що було б, якби лишилися.
До речі, а чому містер Левітт був у вас удома?
Він там більше не жив, так?
Він купив маленький будинок у Паунд-Рідж,
але повністю від нас не вибрався.
Тому інколи навідується, щоб щось узяти.
І вас це не бентежило?
Та ні, не дуже.
Що я могла вдіяти?
Коли сказала, що поміняю замки,
він пригрозив зупинити виплати іпотеки.
Я старалася підтримувати сякий-такий мир, заради дітей.
Але з ним це було нелегко.
Ви в курсі, що ви єдиний бенефіціар
полісу страхування життя загиблого на 20 мільйонів доларів?
Я планувала отримати чималу суму при розлученні.
А тепер отримаєте все.
Вибачте. Я мушу про все це питати.
- Це було не запитання. - Мабуть, ні.
Отже, чоловік пішов від вас до набагато молодшої жінки.
Уявляю, як ви злилися.
Ні.
Він благав мене вернутися.
А ви його не приймали?
Це розлучення – найкраща подія мого життя.
Пол був не подарунок.
Вперше в житті я не дбаю про якогось мужика.
Ні з ким не зустрічаєтеся?
Поки що я всю увагу приділяю дітям. Ну, і собі.
Коли ви востаннє розмовляли з чоловіком?
- Учора ввечері. - Ви часто розмовляли?
Він постійно дзвонив. Ніяк не міг забути.
Який у нього був голос?
Пʼяний, сумний, злий. Усе як завжди.
Чи були в Пола вороги?
Не думаю.
А що скажете про Ендрю Купера?
Вибачте. Що?
Я так розумію, Пол і містер Купер побилися
на вечірці кілька тижнів тому.
Ви здивовані.
Куп і Мел – наші друзі з району.
Про бійку я нічого не чула.
А Мел – це дружина містера Купера?
Колишня.
Розкажіть про бізнес свого чоловіка. Ресторани.
Пол не допускав мене до керування.
Я не була залучена.
Може, придивитеся до його інвесторів?
Пол завжди був параноїком в усьому, що їх стосувалося.
Як я зрозуміла, вони були підозрілі.
У Пола була зброя?
Так. Я ж кажу, він був параноїк.
Не знаєте, яка?
Ні. Я нічого не тямлю у зброї.
Казала йому тримати свою в кабінеті.
Мені він теж купив, але я не користувалася.
Пістолет у сейфі, в глибині будинку.
Можу дати вам шифр.
Перевірите. З нього ні разу не стріляли.
Він якийсь такий маленький. Я не знаю.
Ми вже закінчили?
Я мушу глянути, як там сини.
Авжеж.
ДЕТЕКТИВ ЛІН
- Ти їй не віриш? - А ти?
Алібі залізне. Я сам говорив з батьками.
Це не означає, що вона чиста.
Глянеш на зброю в сейфі?
- Добре. - Стара виходить, нова заходить.
- Його дівчина? - Так.
А Пол був серцеїд. Знімаю капелюха.
- Це «ти мені, я тобі». - Як знаєш?
Глянь на неї.
Ти дуже цинічна. Тобі казали?
А ти що, романтик?
Я люблю бачити в людях хороше.
Особливо якщо зовні вони отакі.
- Зайнятися нею? - Губу підбери.
Іди перевір зброю.
Я знову набрала Сем. Не відповідає.
Їй телефон обривають. Вона побачить твої дзвінки.
Мені страшенно її шкода. І дітей.
Розумію. Пол іноді козлив,
але він був непоганий.
- Чесно? - Ні, нечесно.
Готова до завтрашньої поїздки?
Якось неправильно їхати в такий момент.
Хай би Торі й Куп самі поїхали.
Ці екскурсії по коледжах дуже важливі.
Торі піде на користь,
якщо обоє батьків приділять їй увагу,
- враховуючи, ну… - Що вона нас ненавидить?
Вона тебе не ненавидить.
А як думаєш, тобі не буде незручно їхати туди з Купом?
Ти про що?
Там ви з ним закохалися.
Ні.
Хоч би він не забув, що це завтра.
Містере Купер, я детектив Лін. Поліція Вестмонта.
Слухаю вас, детективе.
Ви напевно чули,
що вчора застрелили вашого друга Пола Левітта.
Так, це жахливо. Ми всі й досі в шоці.
Можна зайти на хвилинку?
Прошу. Безумовно.
Запропонувати вам якийсь напій?
Ні.
- Ви живете сам? - Так.
Ну, не зовсім. Зараз ні.
У мене сестра. Тимчасово. Тому й такий безлад.
Повертаючись до містера Левітта.
Я чула, ви з ним недолюблювали один одного.
- Я б так не сказав. - Ні?
Чула, ви побилися на вечірці.
Це.
Ну, насправді то була не бійка.
Просто Пол – це Пол.
Тепер Пол – це труп,
тому я мушу запитати, чому билися.
Чесно кажучи, не памʼятаю.
Ми обидва випили, я сказав щось таке, що йому не сподобалося,
він мене штовхнув.
Ми з ним позаливали очі, якщо бути чесним.
А є підстави бути іншим?
- Не пʼяним? - Нечесним.
Ніяких підстав.
Містере Купер, ви часто влазите в бійки?
- Ні. - Бо синці у вас на кісточках
ще свіжі, вони не від бійки з Полом.
Я ж казав, ми не билися,
а це тенісна травма.
Теніс.
Буває частіше, ніж ви думаєте.
А де ви були вчора ввечері?
- Серйозно? - Щоб я вас викреслила.
Я був у нічному клубі Queue на Мангеттені.
Q-U-E-U-E.
- З кимось ходили? - Ні з ким.
Ви пішли самі?
Більше шансів піти з клубу з кимось,
якщо прийдеш не з кимось.
- Ви з кимось пішли? - Ні.
- Для вас це незвично? - Потроху стає.
- О котрій ви приїхали додому? - Я б сказав, опівночі.
До ранку був тут, з сестрою.
Ви застарий для нічних клубів.
Та невже? Я віднедавна розлучений,
а тут ні з ким не познайомишся.
А знаєте, Саманта Левітт теж віднедавна розлучена і дуже приваблива.
- Вона з кимось зустрічається? - Гадки не маю.
Дружить з моєю колишньою.
Я чула, в них з Полом було складне розлучення.
А хіба розлучення бувають легкі?
Так. Мабуть, вам видніше.
Вибачте, детективе Лін, у вас до мене якісь претензії?
Ні.
Авжеж, ні. Чому ви так вирішили?
Тоді ви просто невиправна оптимістка.
Я часто таке чую від людей.
Дякую, що приділили час.
Так. Дозвольте, я вас проведу.
Ти точно знаєш, що є ліки
І їх нарешті знайдено
Ти думаєш, один келих
Зменшить тебе Ти опинишся під землею
І там житимеш
Але це не припиниться
Це не припиниться
Доки ти не помудрішаєш
Підготуй перелік своїх потреб
Перш ніж підписувати угоду
Але це не…
Востаннє я таке пила, мабуть, з тобою.
- Не зовсім напій дорослих людей. - Ні.
- Ви дуже класно співали. - Дякую.
До речі, це правда.
- Люди аж зарядилися. - Дякую.
Я здивувалася, коли тебе побачила.
Думала, ти вже давно не ходиш у паби.
Бо тепер у тебе сімʼя.
Смієшся? Іншого часу для себе я не маю.
А дружина не проти?
Не знаю, чи помічає вона, що я пішов.
Надмірна щирість.
Так, ти тільки настрій псуєш.
- Вибач. - Замовкни й пий.
Добре.
Будьмо.
Ти притих.
Просто голодний.
Як справи на рибному ринку?
Мене потроху визнають, але потрібен час.
Іноді мене викликають. Іноді ні.
Так, але…
Це непогані гроші.
Смердючі гроші.
Мамі дзвониш?
Так.
Чорт. Зачекай.
- Офігіти. - Що?
- Усе добре? - С…
ТРУП У ВЕСТМОНТ-ВІЛИДЖ
Так. Ні.
Мені треба подзвонити.
Я хотів з тобою поговорити.
Вибач. Дай кілька хвилин.
ДЖОРДЖ КЛУНІ
Це кошмар.
ЕЛЕНА БЕНІТЕС
Мене не обвинуватили, але завжди підозрюють дружину.
До мене теж придивляються, бо я бився з Полом.
Я чула. Що там було?
Та то… нічого особливого.
Ти захищав мою честь? Це так мило.
До речі.
Спитали, чи я з кимось зустрічаюся.
- Надіюся, ти відповіла, що ні. - Ясно, що ні.
Бракувало ще, щоб Мел і всі від мене морозилися,
але дякую за турботу.
Я справді турбуюся.
Але не про мене.
Сем…
ЛУ ВАРҐА
Назад.
Схвильована?
Менше, ніж ви з мамою.
- Тобі сподобається. - Не ганьби мене.
Нічого не обіцяю.
Привіт, тату.
- Радий, що ти з нами. - Не я вирішую.
Оце бойовий дух.
Покараний, ти – наша власність.
Повір, ти будеш радий, що поїхав.
Поїздочка!
- А ти в настрої. - Завжди.
Справді?
Так!
- Ми вже приїхали? Добре. - Дам по пиці.
МОРҐАН ТИ ТАМ?
Мамо, як думаєш, це Сем убила Пола?
Що?
Не кажи дурниць.
Чому дурниці? А тобі не хотілося вбити тата?
- Хотілося. - Так! Ну дякую.
- Але ж я не вбила. - Я тут.
Ясно. Ти з ним розлучилася.
- Торі, перестань. - Ну все.
Треба було брати Джейка.
Не розумію, чому це поїздка для сімʼї.
- Бо це коледж, доню… - Ну все.
…а везти дітей у коледж – важливе діло.
Тут не до дурного бойфренда,
який через два роки зникне.
За що ти з нього так знущаєшся?
Інстинкт.
Вибач, що розчарую, але Джейк ніде не дінеться.
- А ти дінешся. - Тобто?
- Можемо поговорити про щось інше? - Через два тижні
після відʼїзду в коледж ти його покинеш, якщо не раніше.
Вибач, тату, але не всі кидають людей, яких кохають.
Ти його не кохаєш.
Серйозно? А що ти знаєш про кохання?
Так!
- Нічого. Нехай говорить. - Не нехай.
- Я хочу почути… - Серйозно.
- Що ти знаєш про любов? - Я знаю, коли вона є,
і як тебе рве на шматки, коли її втрачаєш.
Ти думаєш, що це дурниці, але іноді любов краще пізнаєш,
коли втратиш її, а не коли вона в тебе є.
Я знаю, як це – коли дівчинка,
яка щодня тримала мене за руку, виросте, закочує на мене очі
і розмовляє зі мною так презирливо, що я аж дихати не можу.
Тату, я…
Пробач, доню.
Я не знаю…
Не знаю, чому я це все сказав. Мені дуже жаль.
Давайте просто… Доню, вибач. Пробач.
Я знаю.
- Хочете водички? - Там вода.
- Смачна. - Ні? Добре.
Ви не проти? Мені треба закидати.
Нічого.
Гарі мене попередив. Ви прийшли говорити про Пола.
Я чула, у вас тут була бучна вечірка.
Та ні.
Усе було по-домашньому.
Я чула, що одного вашого гостя забрала швидка.
Так. Дуже прикрий випадок.
Іноді я забуваю, з ким граю.
А ще я чула про якусь бійку,
між містером Левіттом і Ендрю Купером.
То була не бійка.
Двоє немолодих білих пациків спускали пару.
Ви знаєте причину?
Ні. Гадки не маю.
Але Пол завжди був запальний.
- А містер Купер? - Куп?
Ні. Куп не боєць.
Інакше він би давно накинувся на мене з кулаками.
- Чому? - Я зустрічаюся з його колишньою.
І він був на вашій вечірці?
Так. Я теж здивувався.
ДЖОРДЖ КЛУНІ
Це Ендрю Купер. Напишіть есемес.
ПОЛА ЛЕВІТТА ВБИЛИ!!!
Усім вітання. Ласкаво просимо у Принстон.
Куп.
Дочекаємося тих, хто відстав,
а тоді почнемо.
Мені покажуть, де тренується команда.
Доню, ми ж на екскурсії.
- Добре. - Може, після неї?
Мені обіцяли все показати.
Добре. Ну, набирай, коли розійдетеся.
Добре. Клас. Дякую.
Вона більше ніколи нам не подзвонить?
- Ніколи. - Ніколи.
А Гантерові не потрібна екскурсія по Принстону. Поки що.
- Чи взагалі. - Не бійся.
Я маю для нього інші плани.
Які?
Апаратура в нас – як у професійній студії звукозапису.
Logic Pro, 72-канальна аналогова мікшерна консоль,
спеціальні сабвуфери Gryphon.
Будь-які інструменти
і тисячі інших у цифрових банках.
Загалом студія Ultraviolet – тільки для студентів,
але я подумав, що сьогодні ти міг би тут попрацювати.
Ти серйозно?
Два гурти записують кілька демок,
можеш посидіти на записі, якщо хочеш.
А потім у тебе буде час погратися.
- Ну як, добре? - Суперово.
- Добре. - Ідемо.
- Заберемо тебе перед вечерею. - Бувай.
Я натиснув на кнопку.
Скільки кнопок, щоб його пустили?
Треба заманити його в коледж. Крапка.
А свою зграю він сам знайде.
Як ми знайшли.
Так.
Я бачу, ми маємо день для себе.
Справді?
Є ідеї?
Іди за мною.
ЕЛЕНА БЕНІТЕС ПРОПУЩЕНИЙ
- Усе добре? - Так. Люди граються в детективів.
І яка в них основна гіпотеза?
Колектори.
Яке жахіття. Навіть уявити не можу.
Так. Давай домовимося.
Не говорити про реальне життя. Взагалі. Тільки сьогодні.
А якщо заговорю?
Заговориш – випʼєш шот.
По руках.
- До речі, нам треба ще… - Я вже замовив.
Дякую.
Відпочивай, мандруй, відпочивай і клопіт з думок проганяй.
Пий за друзів своїх і до нас направляй.
Це химерно?
Це часова аномалія.
Аж не віриться, що цей бар майже не змінився.
Якщо не поламане…
Як думаєш, у цукерні Thomas Sweet ще є вогненні кульки?
Бо я втоптала всі,
- які ти мені подарував. - Боже.
Дякую тобі. То була насолода.
Мені в радість. До речі, Нік оговтався після свята?
Менш ніж дві хвилини минуло, і ти порушив власне правило.
Так, напевно.
Вибачте, можна шоти з Jägermeister?
- Два? - А взагалі,
- дайте пляшку. - Даю.
- Я не казав, що буде Jägermeister. - Ти мав на увазі.
Капець.
- Прошу. - Добре. Дякую.
Так.
Смачно?
- Так. - Справді?
Ні.
Це…
Правило пʼяти секунд.
Пʼять секунд.
Ти всі впустила. Правило діє не так.
- Ширше відкрий. - Пакетик крихітний.
Боже мій.
Добре, добре. Набрали.
Дякую.
Пакетик цукерок.
Один пакетик цукерок…
Які ж вони гарні.
Візьми одну.
Вибачте! Мем, ви забули заплатити за варення.
Що?
Це просто помилка,
але ви взяли банку варення і не заплатили.
Ми взяли тільки кульки. А не…
Я бачив, як ви брали.
Я не хочу проблем,
тому йдіть за мною в крамницю, і ми…
Так, так. Вона не брала твого варення.
Я не знаю, що у вас тут за справи,
але тоді відкрийте сумочку.
Вона нічого не брала. Ясно?
Тому йдіть собі,
або наступні пів року будете гірко шкодувати, що не пішли.
Хто ти?
- Хто дзвонить? - Твій син.
- Синочку. - Це я.
Ґретті й Ікс оцінили мою музику,
тому запросили друзів відсвяткувати.
Нічого, якщо я не прийду на вечерю?
Не приходь, але обовʼязково поїж. Добре?
Так. Вони тут замовили якісь жирні сандвічі.
Жирний сандвіч.
Ясно, синку. Це дуже смачно.
- Напиши потім. - Добре.
Жирний сандвіч.
Поліція не пускає в будинок, тому я прийшла купити необхідні засоби.
А де ти зупинишся?
У готелі «Опус». Як там діти?
Потомились у дворі.
Тато їх зараз купає.
Дякую, мамо. Я за ними скучила.
Доню, вони ніде не дінуться.
Подбай про свої справи.
Хочеш поговорити з Майклом?
Ні. Буде так, наче я йому брешу.
- Я завтра подзвоню. - Добре.
- Бувай.
Люблю тебе.
Вітаю. Вам допомогти?
Ні, дякую. Я поповнюю запаси.
У нас чудовий асортимент нової продукції.
Є прекрасні патчі з ретинолом.
Чудово усувають дрібні зморшки, набряки.
Та ні, не треба, дякую.
Добре.
Мене не відпускає ваше ластовиння. Вибачте. Воно таке миле.
Якщо близенько підійти, то видно,
що є зовсім трошки пігментних плям.
І смартфонна шия. Не переживайте, у мене теж.
Вибачте. Як вас звати?
Я Кілі.
Кілі, я вибираю косметику на кілька днів,
тому нічого не треба.
- Ви з іншого міста? - Ні, я тут живу.
То чому на кілька днів?
Ну, Кілі, якщо вже ви спитали,
мого чоловіка вбили у передпокої нашого будинку,
тепер це місце злочину,
і тому я живу в готелі,
і тому потрібна нова косметика,
і тому, як ви спостережливо помітили,
в мене гостра потреба в патчах з ретинолом.
Ми дуже негарно розлучалися,
тому десь у душі мені…
тривожно визнавати, але факт – мені полегшало, що він помер.
Але, Кілі, мене почуття вини буквально загризає, бо…
він же батько моїх дітей.
Що я за людина така?
Я не проти все це вивалити,
бо хто ви така взагалі?
Проблема в тому…
що я нарешті почала звикати до статусу розлученої,
і тут ні сіло ні впало я – вдова?
Уся моя ідентичність вилетіла у вікно,
разом з пʼятьма стадіями горя.
Я не просто вигнанка з власного дому,
у мене хитається пʼяна вежа
з почуття вини, горя, збентеження і гніву, з якими я маю впоратися,
і я намагалася, хоч і безуспішно, коли ви сюди підскочили.
Тому на вашому місці я підібрала б щелепу з підлоги
і пішла до тієї клієнтки біля Laura Mercier,
бо їй ваша допомога точно потрібна.
- Так. Мабуть, я… - Так.
Скажи?
Дуже смачно. Дуже!
Дуже смачно.
Ні.
ГОЛОСОВА ПОШТА ЕЛЕНА БЕНІТЕС
- Хто дзвонив? - Реальне життя.
Твоя дівчина?
- Подруга? - Вимкнути.
За 18 років шлюбу я не бачила, щоб ти вимикав.
Так довше тримається.
- Шлюб? - Батарейка.
Вперше за багато років нам з тобою так добре.
Це тому, що ти, подруго, пʼяна.
Так.
І на цій хвилі…
я мушу зізнатися.
Та ну!
- Я ж його ледь не загриз. - Ти був неперевершений.
Чому?
Тобі ніколи не кортіло вкрасти?
Я хочу почути подробиці.
Ти новенька.
Я знаю, бо в нас усього шість реальних фанаток.
Клуб нас пустив поспівати
лише тому, що в них полетіла аудіосистема.
Як це? Ви такі молодці.
Так. Не втрачай ентузіазму.
Усі кажуть: те, за що тебе чмирили в школі,
поможе з сексом у коледжі.
І як, у тебе є секс?
Зате мене більше не чмирять.
- Зараз. Вставив. - Тепер догори дриґом.
Дивися. Треба просто…
Я ламаю замок На Ісусовому домі
Ми в церкві.
Молитовний дім. Поводься шанобливо.
Тихо.
- Сідай. Сиди тут. Просто… - Що ми робимо?
Я піду.
У мене одна справа. Сиди. Сиди тут.
Що ти робиш?
- Ти підеш у пекло. - Так.
Розкажи щось нове.
- Крекери до твого варення. Так? - До зустрічі там.
- Ти збожеволів. - Може, й так.
Ні?
Можна щось розказати?
Авжеж.
Я не пішов з Bailey. Мене звільнили.
Що?
- Чому? - Так.
Я став зариватися, і Джек мене витурив.
Була одна дівчина…
Ні, ні. Не тому. Це…
Він побачив можливість і скористався нею.
- Він мерзотник. - Так.
- Ти завжди його ненавидів. - Це правда,
але гроші були не зайві.
Наскільки все погано?
Не супер.
У нас усе буде добре?
Так, не в тому суть.
Я розглядаю кілька інших можливостей.
Це… Ми не пропадемо.
- Мені жаль, Куп. - Не жалкуй.
- Я розберуся. - Ні, я про все жалкую.
Ну, правильно.
Так, знаєш що…
Це тіло Христове.
Будь обережна.
Справді. Мені прикро.
Мені теж.
Я перестав розуміти, що важливо…
задовго до того, як ви з Ніком зійшлися.
Тепер, коли ти сказав, я почуваюся менш винною.
- Справді? - Так.
Ну, тоді…
відпускаю тобі гріхи.
Це що таке?
- Я забув телефон… - Я… Ми молилися…
Знайшов. Є. Дякую.
- Дякую, отче. - Дуже дякую. Благословляю вас.
ЛЮКС ДЖОРДЖА ВАШИНГТОНА
Я вже піду.
Слухай. Просто…
А може, не будемо вертатися?
Візьмемо дітей, посадимо в машину
і поїдемо в протилежному напрямку,
почнемо все з нуля десь у новому місці.
Це заманливо.
Втечи зі мною, Мел.
Вічно ховатися не вийде.
Ще рано.
Просто знай: сексу в тебе не буде.
- Цнотлива? - Бойфренд.
- У тебе є хлопець? - А це важливо?
Та не дуже.
Лягай. Я буду джентльменом.
- Я можу заспівати. - Ні, не треба.
Так.
А можна я помастурбую?
Тримаю. Бідна.
Оце так… колір.
А ти вчора не нудьгувала.
Надіюся, зробила правильний вибір.
Не думаю, що з Джейком у нас надовго.
Це хороший вибір.
- Тату. - Тихо.
Я радію.
За що ти його так ненавидиш?
Я не ненавиджу. Я знав, що він не дотягує.
- Ти це про всіх скажеш. - Про всіх.
Але коли-небудь ти з кимось познайомишся,
він буде високий, вродливий, розумний,
чутливий – усе разом.
- Але ти його зненавидиш. - Так.
- Скоріш за все.
Послухай мене.
Я розумію, в тебе таке враження, що життя постійно перезапускається,
і це напевно лякає, але повір мені,
найкраще у молодості –
зараз ти можеш наробити дуже мало непоправної шкоди.
Так.
Мабуть, це завжди правда.
Мабуть, у дорослих усе вимагає значно більших зусиль.
Тобі казали, що ти мудра понад свої літа?
Поки не відповіла,
нагадую: від тебе тхне блювотою.
- Так. - Ходімо.
Прокляття Я хочу бути твоєю коханкою
МОРҐАН ТИ ОК?
ВИБАЧ!! ПРЕДКИ ЗАБРАЛИ ТЕЛЕФОН, ЩОЙНО ВІДДАЛИ
ЧЕКАЮ ЗУСТРІЧІ В ПОНЕДІЛОК
А чому вам так подобається ця пісня?
Вона жахлива.
- Що? - Боже мій.
Один день був у студії, і все, критик.
Ні. Будь ласка, вимкніть.
- Кров з вух. Він правий. - Зробити голосніше?
- Чудово. Так. - Ні.
- Ось вам. Трохи голосніше. - Тату, ні.
Ні.
Тобі полегшало?
Дивися на дорогу.
Треба зайти повечеряти.
Ви хочете вечеряти? Погоджуйтеся.
- Голодна. - Добре.
Ось як буває.
Тебе закидає у світ,
і ти все життя інстинктивно накопичуєш.
Кохання, секс, сімʼя, друзі, будинки, машини, переживання досвіду.
Накопичуєш безупинно.
І тільки старіючи,
потроху помічаєш речі, які ти розгубив по дорозі.
Саме тоді в тобі починає рости каяття, ніби пухлина в животі.
Та бувають моменти ясності,
коли бачиш життя як на долоні.
Усі коліщатка й гвинтики. Правильні та хибні повороти.
Тріумфи й душевний біль.
У такі моменти
помічаєш те, що насправді має значення.
Те, що робить тебе цілісним.
Те, без чого твій рай
моментально стає рукотворним пеклом.
У такі миті ти серцем розумієш, що мусиш зробити,
що мусиш врятувати… за всяку ціну.
Стій. Ти куди зібрався?
Дістану парасольку з машини Мел. Злива періщить.
Трохи сюр – бачити тебе з Мел і дітьми отак по-сімейному.
- Раніше не був сюр. - Справді. То що,
- між вами щось є? - Барні, це лише вечеря.
Як скажеш.
Цей час із сімʼєю, з Мел,
пробудив мене і дав те, чого мені бракувало, хоч я й не знав.
Надію.
Неначе розсіявся туман.
Я зрозумів, що втратив, і вирішив усе повернути.
Нелегке завдання, але я знав, що впораюся.
Дзвоніть 911.
- Будьте тут! - Все!
Валимо!
Барні! Барні!
Боже.
- Глянь на мене. - Розплющ очі. Ти чуєш?
- Де болить? - Господи.
Будь ласка. Боже.
Люди! Будь ласка!
Подивися, чи Барні в порядку. Подивися.
Переклад субтитрів: Олена Любенко