А що це тут таке?
Я відробляю свій хліб.
Ти й так відробляєш.
Іди сюди, красуне.
Ходімо.
Тор, чекай. Я приготував тарілку.
Не зви мене Тор, Нікі.
- Гей. - Вибач.
Торі.
Ти спортсменка. Треба вживати більше білка, щоб росли мʼязи.
Два грами на кілограм.
Це сніданок чемпіонів.
Це не сніданок.
Це метафора.
Філ, я розумію, плюс-мінус.
Але чому ландшафтний дизайн виллється ще в 60 штук?
Ваша дружина просить вирівняти й додати дерев.
- У вас буде затінок. - Ґрейс.
- Ґрейс! - Любий, я зайнята.
Без дерев можна?
- Філ! - Машина вже тут.
- Вже тут. - Філ.
- Що? - Тебе кличуть.
Ти в курсі, що там повно дерев?
Від них буде затінок.
Слухай. Про дерева...
Потрібен затінок.
- Справді? - Ми спізнюємося.
- Усе. Гарного дня. - Бувайте, дівчата.
- Бігом. - Бувайте.
- Привіт, Куп. - Привіт. Бувай.
Пішки чи за кермом?
Пішки. Ти сказав прийти.
Тоді на моїй машині.
За мною.
Добре.
Боже, Барні. Це що, Spectre?
Спецвипуск. Електричний.
Ґрейс мені купила кілька тижнів тому.
На день народження.
- Як гарно з її боку. - О, ні.
Це балансування над прірвою.
Я не можу сварити її за марнотратство,
якщо сам їжджу на «ролсі».
Та перестань. Ти його любиш.
Офігенна тачка.
Найвищий клас.
Я за кермо.
Добре.
Що за фігня?
ДРУЗІ ТА СУСІДИ
А куди ми їдемо?
До юриста.
Я не подам у суд на Bailey. Мене розчавлять, як жука.
Вибач. Я нечітко висловився.
Ми їдемо до Ріка Мессієлло.
Ти записався до Мессі? Як тобі це вдалося?
Неважливо.
Важливо от що: як тільки Bailey про нього почують, підуть на мирову.
Що найменше потрібно Джеку –
щоб Мессі влаштував перформанс і розігнав йому інвесторів.
Він дорогий.
Може взятися за відсоток.
- Він так сказав? - Не зовсім, але ти його переконаєш.
- Забере половину. - Мабуть.
Та друга половина – це значно більше, ніж у тебе є тепер.
У тебе невиплачені борги. Починаючи з мого.
Нік Брендес.
Нік! Привіт.
Як воно, Барні?
Хотів спитати про «рефінанс» для зали.
Доббз каже, можна оплатити наступні два зали,
не ліквідуючи моїх ринкових позицій.
Так. Вибач, Нік.
Я в машині з Купом.
- Я на гучному звʼязку? - Так.
Привіт. Як життя, Куп?
Ви ж знаєте, що в жінок сьогодні самооборона?
- Це сьогодні? - Так мені сказали.
Пацани, ми всі сьогодні – холостяки.
Я куплю мʼяса, бухла й усіх кличу до себе.
- Прийдете? - Хороша ідея.
Отож. А ти, Куп?
Я пас, Нік.
Ясно. Ну, запрошення чинне, якщо передумаєш.
Не передумаю. Але дякую.
Я даю відбій, бо запала незручна пауза.
- До вечора, Нік. - Давай, Барні.
Розкажеш про «рефінанс».
- Що? - А як же команда Купа?
Ти сказав, що ніяких команд немає.
Але якби й були – само собою, я у твоїй.
- До сраки той Нік. - Але ти підеш до нього.
Чувак уміє грамотно розважатися.
Тобі варто піти.
А тобі не варто.
Віднедавна Нік – мій найбільший клієнт,
і в мене звʼязані руки.
Ого.
Хоч би з тачкою нічого не сталося.
Навіть не жартуй про таке.
Тут не виграти.
Одразу кажу як є.
Ви розумна людина, Куп. Знаєте, що з цими людьми до кінця не дійдеш.
Дякую за ваш час.
Добре, що вигравати не треба.
Треба пройти спрощене судочинство,
а тоді Bailey вийде з пропозицією.
Тоді це стане переговорами.
А переговорник я неперевершений.
А за процент зможете?
Ні.
У цій справі я працюю за своїм тарифом.
Аванс – 200 тисяч. Справа може затягтися надовго.
А надовго – це скільки? Три місяці? Шість?
Два-три роки.
- Боже. - Так. Південний округ.
Такі справи.
Точно маєте гроші на цей бій?
Має.
Добре. Я вже мушу бігти в суд.
Смачної кави. Я пригощаю.
То ви візьметеся за справу?
Ну, я подумаю.
Гляну у свій графік.
Ми на звʼязку.
- Два-три роки? - Він керує очікуваннями.
Він мені не по кишені.
Заплати аванс і чекай, коли це доміно посиплеться.
Такий оптимізм тобі не притаманний.
Ти бачив, що робиться у мене вдома.
Оптимізм – це все, що лишається.
Ходімо.
Випʼємо десь нормальної кави.
Ти пригощаєш.
У вас завелася килимова міль.
- Килимова? - Так.
Відкладає яйця в килимах.
Я знайшов личинки чи не в кожній кімнаті.
Боже.
Ви дуже вчасно подзвонили,
бо у вас би тут уже були колонії.
- Ви її виженете? - Так.
Знадобиться кілька обробок, може, зо три за місяць.
Це коштуватиме девʼять тисяч.
- Девʼять тисяч доларів? - Так.
Десять пʼятсот, якщо хочете нетоксичні хімікати.
І доведеться знести стіну у вашій гардеробній.
І як мінімум оцю стіну.
- Ви серйозно? - Так.
Міль там усередині, розмножується.
Перше покоління, наскільки я можу судити, але якщо зараз не знищити,
у вас будуть колонії в кожній стіні будинку.
І ви вже ніколи їх не здихаєтеся.
Коли можете почати?
Через кілька днів привезу бригаду.
- Дякую, що підвіз. - Будь ласка.
Стій!
Куп.
Приходь увечері до Ніка.
Тобі не зайве буде відтягнутися.
Вже рік минув. Може, пора забути образу.
Він спав з моєю дружиною.
Це правда, але трохи спрощена. Так же?
Я не кажу, що Нік не напаскудив.
Він напаскудив. І вона теж.
Але, може, ти теж був не на висоті?
Трошки.
Шлюб – це непросто.
Хочеш сказати, це я винен?
Хочу сказати, неважливо, хто винен.
В осяжному майбутньому ми всі ніде не дінемося.
Зроби собі послугу, забудь образу.
А ти б забув?
Удавано.
До мене ввечері приїдуть діти...
Добре. Вагома підстава.
Побачимося, Барні.
Бувай, Куп.
Боже. Вона така мила.
Есті? Чортеня.
А схожа на янгола.
Так вона ловить на гачок.
Вона – лихий геній.
Енді. До тебе подруга.
Привіт, Куп.
А ви тут яким вітром?
Була тут неподалік.
- У цьому районі? - Дай, думаю, зайду.
Спитаю, чи хочеш ти ще зі мною працювати.
Ну, я піду в душ, а ви поговоріть про справи.
Лу, приємно було познайомитися.
І мені, Алі.
Удачі тобі сьогодні.
Дякую.
Приємна в тебе сестра.
Чому ви у мене вдома?
По годинник прийшла.
Але ви сказали, що продати не зможете.
Я мала перевірити, чи ти не коп.
Тому зібрала інформацію.
Інформацію про мене?
Багатій втратив роботу у великому гедж-фонді.
Зненацька у нього виникли великі проблеми з ліквідністю.
Ти міг продати «мазераті», але що подумають сусіди,
якщо Ендрю Купер зненацька пересяде на просту машину?
Тому фінансова суперзірка з Принстону вдається до дрібних крадіжок.
Ви гадки не маєте, про що говорите.
Годинник «Рішар Мілль».
Він не твій, але з цього району.
Бредлі Сперлінг.
За кілька вулиць від тебе живе.
Серійний номер годинника перевіряється за один дзвінок.
Я дізналася, хто покупець і де живе.
Нічого небезпечного, просто людина, яка нічого не знає.
Правда ж?
Але ти знаєш, що я знаю, де ти живеш.
Я знаю, де живе твоя сімʼя.
Ти мені погрожуєш?
Не вважай це погрозою.
Скоріше це контракт,
у якому сказано: якщо тебе зловлять, ти не викажеш свою нову подругу, Лу.
А якщо викажеш, буде покарання.
Злодійська честь.
Я не злодій.
Я поки що не знаю, хто ти.
Може, ти й сам не знаєш.
Принесеш годинник?
Нам не можна розмовляти.
Чому переводиш на голосову пошту?
Це ввічливіше, ніж скинути.
- Справді? - А я зараз скину.
Завтра Джек викличе тебе до себе в кабінет.
Скаже, що я найняв Мессі.
Чорт, Куп.
Джек мене зрадив, Лів. Ти ж знаєш.
Мессі втягне мене у справу.
Моє імʼя буде в газетах.
Я цього не допущу, але тебе допитають.
Мене виставлять шльондрою.
- Джек накаже брехати. - А ти наказуєш навпаки.
Я прошу тебе вчинити по правді.
Лів, він усе в мене відібрав.
А ти відбереш усе в мене.
Суть не в тобі.
Аякже, не в мені.
Я вимикаюся.
Лів. Будь...
Боже. Чорт.
- Діти, привіт. - Привіт, тату.
- Що в школі?
Та все по-старому.
- Смачно пахне. - Я готую пасту.
А я йду в ресторан з Джейком. Я наче тобі писала.
Ні, ти...
Писала. Ясно.
Я прийшла скинути речі.
Вона відвезе мене до Скотта, на саундчек.
Якого Скотта?
Макґреґора.
Ми сьогодні граємо на вечірці.
Ти забув?
Ясно. Добре. То ми не вечеряємо?
- Усе, ходімо. - Я потім доїм.
Чекайте.
А вдома ви коли будете?
О 23-й чи опівночі.
Я теж.
Ви в курсі, що обом завтра до школи?
Це правда.
До школи. Він правий.
Екстраклас батьківства.
Ходімо.
Боже.
Я не знав, що ти вдома.
Чим займаєшся? Сідай. Випий.
Подивимося найкращого в Бельгії.
Не можу. В мене виступ.
Знову?
Не дивуйся так.
Ну, я надіну щось чисте.
І прийду послухати.
Ні. Ти вбʼєш увесь вайб, я рознервуюся.
Ясно.
А де діти?
Продинамили мене.
Мені так прикро.
- Жаль, що не можу лишитися. - Нічого.
Я тебе прошу. Займайся своїм.
Не хочеться тебе так залишати.
Як «так»?
У мене є паста, скотч, Жан-Клод Ван Дамм.
Чудова розвага.
Добре. Побачимося.
- Бувай! - Бувай.
Бувай.
- Ні пуху. - Дякую.
- Ти дуже гарна. - Дуже дякую.
- Привіт. - Салют.
Будинок порожній. Прийдеш?
Не можу. Йду на самооборону.
Боже. Ти теж?
Жінка мусить уміти дати відсіч.
А кому?
Хтозна,
- але в разі чого буду готова. - Сем, чекай.
Ну все, я прощаюся.
- Передзвониш? - Так.
Усі мої знайомі були десь, а самотність останнім часом
перетворювала всі погані задуми на хороші.
Пішло воно все.
- Привіт. - То ти бачила?
- А ходила? - Так.
- Привіт. - Салют.
- Дівчатка. - Привіт.
- Людей так багато. - Дякую. Хто ж знав?
Усі побачили нагоду
украсти твої ідеї декору.
До речі, будинок розкішний.
Чесно? А я думала робити косметичний ремонт.
Ну як скажеш.
Це брауні з травою. Я б зачекала.
А вони безглютенові?
- Само собою. - Тоді нехай.
Так, леді!
Хто хоче, щоб її зґвалтували?
Відповідь правильна.
Відкладайте канапе, і до справи.
Усі дружини пішли до Меґґі й Сюзанн на пʼяне кунг-фу,
а чоловіки накачувались у Ніка,
тобто порожні будинки в мене були в асортименті.
Раніше, ще у шлюбі,
ми з Мел ніколи не відмовлялися повечеряти у Резніків.
Дом – шеф-кухар, і страви в них завжди були висококласні.
Вхідні двері відчинено.
Замкнено.
Кет Резнік була популярним адвокатом кримінальників
у Мангеттені.
За дві штуки на годину нібито була акулою в суді.
А ще її нібито не мало бути вдома в цей вечір.
І з нею...
з нею був не Дом.
Хлопець – Блейк Фаркас,
на рік старший за Торі і, як я пригадую, зустрічається
з дочкою Кет, Аліссою.
«Домен Довене Шевальє-Монраше Ґран Крю».
Врожай 2013 року.
Витвір Лалу Бізе-Леруа, королеви Бургундії.
Першопроходець біодинамічного виноробства,
вона вважала виноградники у Сен-Ромені
живими істотами, особистостями.
Саме таку ретельно дібрану дурню собачу
люблять претензійні винолюби,
і будьмо чесні: хіба існують непретензійні винолюби?
Саме тому вони з радістю віддають 32 тисячі за пляшку.
З такою ціною вечір не був безнадійно зіпсований.
Якщо зможу вибратися звідси.
БАРНІ ЧХВЕ
Господи.
Куп.
- Так. - Куп, а ти де?
Надворі.
Усі в Ніка.
Ти теж приходь.
Ми про це говорили.
Так, але тоді я був тверезий.
Просто... Та ну. Хіба тобі є що робити?
Підеш додому і впиватимешся жалістю до себе в пустому будинку?
Від самої думки депра накочує.
Заради мене приходь.
Приходь. Приходь...
Нізащо у світі я туди не піду.
- Містер Купер. - Елена.
Здивована?
Так.
Вибачте. Тобто... ні.
Я не знала, що ви прийдете.
Вони внизу.
Чудово. Дякую.
ОЛІМПІЙСЬКА КОМАНДА З БАСКЕТБОЛУ-2004
БРЕНДЕС
Двадцять два.
Купуйте таке зараз.
Бо коли ця крихітка вийде на ринок, буде пізно.
Я вам не брешу.
Кажу вам, це унітаз майбутнього.
Екологічний, адаптується під вашу температуру,
аналізує показники, щоразу миє вам дупу і яйця.
Тобі теж, Джулз.
Є Bluetooth і вайфай, можете слухати музику.
А ще він може скинути результат аналізу сечі прямо вашому лікареві.
Уряд може шпигувати за твоїм лайном і сечею.
Мені нема чого приховувати.
Ясно. А мені є.
У мене партнерство з Luxos MT.
Роздрібна ціна буде – 30 тисяч,
а мені перепаде 20 %, хоч я не вклав ні цента.
Кажу вам, це...
Це буде мій гриль Джорджа Формана.
За таку ціну хай і мʼясо смажить.
І відсмоктує.
А що, Кет не хоче?
- Гей. - Боже мій.
Ви подивіться на цих азартних дегенератів.
- Ого. - Агов.
- Привіт, Куп. - Куп!
- Як життя? - Ти прийшов.
Для мене важливо, що ти тут.
- Чесно. - Не будемо роздмухувати.
Так. Ні.
Ого. «Ґран Крю».
- Нівроку пляшка. - Та нормально.
Відкоркую в барі, хай подихає.
- Добре. - Так.
Радий, що ти прийшов.
Унітаз капітана Кірка?
Хороший крок уперед.
Послухайся вже мене й забудь цю херову образу.
Я нічого не забуду.
Цей виродок забрав у мене жінку. Я не дам йому забрати й друзів.
- Оце правильно. - Господи.
Ти чого так набрався?
Дай подумаю.
Я на семизначне число перевищив бюджет ремонту,
теща з тестем переїжджають у США, ближче до нас,
а мій найбільший і найвигідніший клієнт жбурнув гранатою у свою карʼєру
і не оплачує рахунків.
Ось чому я так набрався.
Питання в тому, чому ти не пʼяний?
Переконав.
А це що за херня?
Ваше життя у небезпеці.
- Так. - Правда ж?
- Так. - Правда.
Тому...
- Ламай! Бий у горло. - Добре.
- Це на раз-два. Ясно? - Ага.
- Так. - Ти, виходь сюди.
- Я? - Так, виходь.
Мел! Мел!
Ти зможеш.
Давай! Души її.
Добре.
Ні. Я не сміюся.
Добре.
Ти...
- Точно. Добре. - Ламай.
Ламай. Вибач.
- Добре. - Коліно.
І удар?
Сильніше! Ще раз!
- Вибач. Можна? - Ну!
По-справжньому. З усієї сили. Серйозно!
Вона забере в тебе все, що тобі дороге.
Усе, що ти любиш!
Що ти зробиш?
Гантер!
Йо, Гантер!
- Що? - Іди сюди!
Це Гантер.
Наш ударник.
Шалений.
- Бачили б ви, як він грає. - Ти з якої школи?
- Що? - З якої ти школи?
Мейфілд. З твоєї.
Серйозно? Сорі.
Та нічого.
Я на клас молодший за тебе.
Буду за тобою дивитися.
Грибочки.
Хочеш?
Ні. Я не буду.
Бо на барабанах буду лажати.
Або вийдеш на новий рівень.
Хрін з ним. Давай.
Усе буде кул.
Треба познайомити тебе з продавцем, у якого я купую в Шотландії.
Він свої бочки майструє зі старих бочок з-під хересу.
Це додає солодкості й ноток червоного дерева.
Він справжній митець.
Бочки з-під хересу все міняють.
У них тут віскар був як релігія.
Коли хтось тобі наливав,
то читав цілу TED-лекцію про скотч.
А потім долучався ще хтось
і варнякав про пляшку, яку колись мав, такої вже не знайдеш,
бла-бла-бла.
Думаю, на певному етапі до всіх почало доходити, що це вже фініш.
Ці будинки, ці дружини, ці роботи.
Це буде підсумок їхнього життя.
Їхнє майбутнє вже написано.
І почався квест – прогнати порожнечу.
Скотч, сигари, копчене мʼясо, спеціальні ключки для гольфу, ескортниці топ-класу.
Цілі індустрії наживаються на тихому розпачі
багатих чоловіків середнього віку.
Куп.
Це правда, що ти пішов з Bailey Russell?
Так. Відкриваю свою компанію з сімейним офісом у Дубаї.
Рішучий крок.
Поздоровляю, Куп.
Так. Дякую.
Вже інвестуєш?
Я багато працюю з мезонінами.
- Поспілкуємося. - Ми ще тільки готуємо угоду.
А як мої інвестиції у Bailey?
Може, мені забрати?
- Я б забрав. - Ні.
Ні.
Поїхали!
Ти не знаєш, як ти мене зачіпаєш
Розбираєш і поглинаєш
Я весь використаний
Удачі позбавлений
Я приголомшений
Але щось у твоїх очах
Живить мою надію
Але мене нудить від себе
Коли на тебе дивлюся
Щось таке прекрасне й щире
У потворному брехливому світі
Не хочеться навіть пробувати
І я починаю думати...
Гантере, ти що витворяєш?
- Сильніше. - Я?
Так, сильніше!
Ти.
Що це? Ні. Зґвалтована.
Тебе зґвалтували. Це не смішно.
Ти. Тебе вбили. Ти мертва.
Мертва!
Трохи вперед. Ну!
Оце херня. Ти бʼєш як жертва.
А ти така? Ти жертва?
- Ні. - Ні? Чого всміхаєшся?
Роби! Бий! Ну!
Вже краще. Так!
Так!
Так.
Я плекаю свій біль Тримаю його глибоко в душі
Я все збагну Але потрібен час
Якщо трава зеленіша По той бік
Якщо хочеш, я чекатиму Але потрібен час
Дай мені ще два дні Я тебе люблю
Привіт.
Чудовий виступ.
Дякую.
Можна вас пригостити?
Мені наливають безплатно.
За угодою.
Ясно. Тоді можна мені пригостити себе і скласти вам компанію?
До речі, я Том.
Том, ти наче хороший хлопець,
і плечі в тебе надзвичайні, але я буду з тобою чесна.
- Я невдала ставка. - Та нічого.
Я знаю, де всі виходи.
ГАНТЕР
Стривай.
Алло, малий. Як справи? Як ти...
Стій. Ні. Чекай. Повільніше.
Не так швидко.
Де ти?
Хлопче. Ти не знаєш, де Гантер?
Хто?
Не вживай наркотиків.
Вилазь. Я хочу пісяти. Чого ти?
Гантере! Це я, Алі.
Привітик.
Пустиш до себе?
Яка розкіш.
Що ти прийняв?
Ніжку й капсулу.
Ого.
І досі штирить?
Як сказати. Ми сидимо у ванні?
Мене ніхто ніколи не помічає.
Не знаю чому.
Мабуть, я просто такий.
Я до цього вже звик.
Але сьогодні, з гуртом, мене нарешті помітили.
Це було приємно.
А потім я все просрав.
Розумію.
Знайомо.
У мене й досі все так.
Це мій спосіб життя.
Ми з тобою дуже схожі.
Боїмося бути помітними, та це не значить, що не хочемо.
Чи не потребуємо.
Може, тому ми й музиканти.
- Це шанс бути помітними. - Я всцюся!
Я тобі в морду дам!
- Пішов на хер! - Та ну.
Швидше!
Коротше, у цьому випадку
тобі нема за що переживати,
бо не знаю, що там сталося,
але ці малі під таким кайфом, що завтра й не згадають.
- Думаєш? - Так.
Їдемо додому?
- Так. - Добре.
Ну, спочатку доведеться встати
і допомогти мені вилізти з цієї штуки.
Я б нізащо не взяла на роботу таку гарну економку.
Нік напевно її жарить.
- Я б жарив. - Я знаю, ти б не відмовився.
А вона?
Туше.
Солідна прикраса.
Оціни.
Ось він.
Глянь, яка краса.
Можеш потримати. Тільки на палець не надівай.
А чому?
Бо не ти здобув титул чемпіона, правда ж, Пітере?
Чорт, Пол.
- Вона – щось із чимось. - Непогана?
Так. Класна.
І вона була просто офіціанткою у твоєму ресторані?
Завжди добре мати обору для биків.
А що у тебе, Дом?
Усі ті молоденькі офіціантки.
Шеф-кухар усе куштує перший.
Ну, колися.
- Шкурка вичинки не варта. - Ні?
У нас з Кет прекрасний шлюб.
Мені треба розлучитися.
До речі, а як у тебе з Сем?
Зможете уникнути юридичної тяганини?
Навряд.
Вона озлоблена, ревнива і зажерлива.
Сучка хоче мене обчистити.
Я зробив щедру пропозицію,
але її тупий адвокат переконав, що вона заслуговує на більший шмат пирога.
Але знаєте, вона його не отримає.
Боже, Пол. Заспокойся вже.
А тобі що, Куп?
Це ж мати твоїх дітей. Чому ти так говориш?
Просто ми з тобою різні.
Нік трахає матір твоїх дітей,
а ти приніс йому дорогезне вино.
- Пол, вгамуйся. - Поводься чемно.
Та довбонута шльондра хоче залишити мене ні з чим.
Ого, Пол, ну я не знаю. Якщо Сем давала такому жирному, як ти,
з крихітним піструнчиком,
- то, може, вона заробила. - Виродок!
Гад!
Я тебе вбʼю. Я тебе вбʼю, недоносок.
Ти в мене...
- Брейк! - Придушу тебе.
Спокійно.
Тихо.
Так, мужики, отепер це гулянка.
Знаєте що?
Тисяча баксів тому, хто закине мʼяч проти мене.
- Так. - Так. Хто щасливчик?
Я!
Ходімо вниз.
«ШЕВАЛЬЄ-МОНРАШЕ, 2013 РІК»
Давай, пацан. Давай.
Заборонено. Доступ заборонено.
Не сьогодні, паразит.
- Це вже друге діло. - У моєму домі не пройде.
Хто наступний? Є охочі?
Джеррі, Джеррі!
Джеррі? Ну все. Досить.
Ти грав у першому Дивізіоні?
- Грав. - Добре.
- Надіюся, не розучився. - Так.
Сто баксів на Джеррі. 10 до 1.
- Хто підтримує? - Я згоден.
Капець.
- Джеррі, не підведи. - Отак.
- Боже! - Давай.
Будеш мене тут тримати?
Такий план? Думаєш, це гра у клубі Y?
Ану віддай. Салаги.
Давай, Нік.
Віддай. Салабони.
Віддай.
Віддай, Джеррі. Так, я і в захисті граю.
- Людям це потрібно. - Джеррі! Давай, Джеррі!
Це потрібно людям.
Джеррі!
- Чорт. Прокляття. - О, ні.
- Чорт. - Пробач, Джеррі.
Тримайся. Дай гляну.
Що за херня?
Це кістка.
Дзвоніть 911.
- Погано. - Воно скоро заживе.
- Б****! - Джеррі, вибач.
- Прокляття. - Та нічого.
- Ненавиджу таке. - Не чіпайте.
Нехай Пол трахає наполовину молодшу.
Це хріново, банально й жалюгідно,
але він такий нарцис, що вірить молодій,
яка вдає симпатію до нього.
Але вся ця безголовість.
Ось що мене бісить.
Пощастило, що не заразив мене герпесом.
В офіціантки герпес?
Ні, гадки не маю.
Просто кажу, теоретично.
Теоретичний герпес.
І всі ж бачать, що ця дівчина – тимчасове рішення.
Рано чи пізно він отямиться, подивиться в дзеркало
і зрозуміє, що його проблеми ніде не ділися.
А ще, після того, як він мене зрадив бозна-скільки разів,
він наймає юристів, так, наче це я скоїла злочин. Тобто...
У мене з Купом усе легше.
Ну, так. Не порівняти.
У вашому рівнянні ти – Пол, так?
- Що? - Ні, вибач.
Я не хочу сказати, що ти як Пол.
Мала на увазі, що інтрижка була в тебе.
Я тебе не осуджую.
Аж ніяк.
- Я замовкаю. - Боже. Я Пол.
- Ні, ти не Пол. - Ні. Твоя правда.
- Я не про це. - З нас двох зрадила я.
Але це сталося після того, як я роками... роками...
випрошувала в Купа уваги до нас.
До мене.
Але, попри всі мої старання, прірва між нами все росла й росла,
і настала така мить, коли я вже не могла нічого вдіяти.
Тому переспала з його найкращим другом.
- Вибач. - Ого.
- Вибач. Це все брауні. - Сем.
Це через брауні.
А не тому, що я тебе побила?
Що? Боже мій. Як мило, що ти в це віриш.
- Такий самообман. - Якби мене не спинили,
- я б тобою стіну пробила. - Ти ненормальна.
Я б твою напружену дупу з Ліги плюща
- відбила копняками... - Дивися.
- Мариш? Що? - Глянь на біцуху.
- Яка ще біцуха? - Дивися, дівко.
- Це... Це фігня. - Сюди. Сюди дивися.
- Глянь. Помацай. - Добре. Зараз. Дай помацаю.
Отак? А можна так?
- Господи. - Так. Отак, Мел.
- Що ти робиш? - Так тобі.
А можна...
Ні.
Пусти.
- Здавайся. - Здаються не так.
Господи.
Я почала зникати.
Стала дрібною часткою його життя, а не кимось найважливішим.
У ньому наче залишилося дуже мало місця, а я вимагала забагато.
Не думаю, що Куп має в собі стільки місця.
Може, колись воно й було, але вже нема.
У тобі багато накопиченої агресії.
Треба скоріше потрахатися.
Так. Я знаю.
Усе, мені пора йти.
Мені теж.
Хочеш поговорити про пакет готівки?
Ні.
У тебе буває так, що ти на щось довго дивився...
але раптом зрозумів, що давно перестав це помічати?
Про що ми говоримо?
Про моє життя.
От чорт.
Бляха, Барні.
Вибач, будь ласка.
Це ж прототип.
Мені дуже...
Якщо вас цікавлять метафори...
не шукайте далі: ось вам чоловік, який ригає в унітаз за 30 тисяч доларів,
не підключений до каналізації.
Хоча, коли ви в певному настрої,
то все в цьому містечку – одна суцільна метафора,
тому дуже важко розібратися, що з цього всього реальне.
Гарного дня.
Гантере, привіт.
Салют.
Привіт.
Я заїжджала до тебе.
Алі сказала, що ти тут.
Вона живе у тебе?
Так. У неї важкий період.
Не хотів, щоб вона жила сама.
Ти багато на себе взяв.
Крім мене, у неї нікого нема.
У неї є ще я, Куп. Надіюся, ти це розумієш.
Нік каже, що ти вже не працюєш у Bailey?
Так. Я відкриваю новий фонд у співпраці з ОАЕ.
Менше нагляду, більше переваг.
Отак просто?
Пора змін.
Ти довго був у Bailey.
А ти довго була зі мною, правда?
Ну все, Куп.
Не бійся. Чеки будуть.
Та пішов ти.
Що ти від мене хочеш?
Що? Кажи.
З тобою стало неможливо говорити.
А ти все одно намагаєшся.
Я думала про те, щоб найняти Торі професійного тренера.
Це десь тисяча на тиждень. Хотіла з тобою обговорити.
Я її тренер, а тут вона працює з Едді.
- Справляється. - Знаю.
- Я говорю про профі. - Ніків дружбан?
Нік тут ні при чому. Я піклуюся про Торі.
Наступні місяці дуже важливі,
а ти знаєш, як вона хоче грати за Принстон.
- Їй не потрібен професійний тренер. - Через нас...
Як мінімум, потрібен хтось присутній.
- Я присутній. - Ні, Куп.
- Ти приходиш іноді... - Та чорт.
- ...переконуєш себе, що присутній. - Знов ця фігня.
Ми з цією розмовою ходимо по колу.
Одне діло – коли ти відсутній для мене,
але з нею тобі краще бути присутнім.
- Розумієш? - Ще щось?
Містере Сперлінг, у вас багато годинників.
Чому злодій узяв тільки один?
Один той годинник коштує 225 штук.
Тобто злодій не хотів бути жадібним?
Те, що інші годинники на місці,
наводить на думку, що ви могли його загубити.
Хто губить такі дорогі годинники?
Не знаю. Може, той самий, хто таке купує?
Що?
- Маєте фото годинника? - Так.
І документи власника. Зараз прийду.
У тебе з ним якісь проблеми?
Допомагаю знайти годинник.
Думаєш, ми його знайдемо?
Не знаю, але це буде наша головна справа.
- Серйозно? - Ні. Несерйозно.
Скріпка, прикріплена до акумулятора,
працює як натяжний механізм.
Тримайте натяжний механізм у щілині.
Вставте лише на сантиметр.
Не штовхайте.
Під легким нахилом.
А тепер подаємо напругу.
Вуаля. А якщо це не допоможе, завжди виручить груба сила.
Мій мозкоправ танцював би
на радощах, почувши, що я обкрадаю чувака, який спить з моєю жінкою.
Але мозкоправа я не мав.
Зате я мав навчальне відео на ютубі,
чемпіонський перстень Ніка
і думку про те, що зважаючи на обставини,
мій професіоналізм росте.
Або ні.
Переклад субтитрів: Олена Любенко