Co se to tu děje?
Jenom přidávám ruku k dílu.
To už jsi udělal.
Pojď sem, krásko.
Jdeme.
- Počkej, Tor, mám pro tebe jídlo. - Nejsem Tor, Nicky.
- Hej! - Tak promiň.
Tori.
Jsi sportovkyně. Zvyš příjem bílkovin, ať máš svaly.
Máš jíst 1,8 g na kilo.
Tohle je snídaně šampiónů.
To není snídaně, ale metafora.
Phile, vícepráce chápu,
ale jak mě úprava terénu může stát 60 táců navíc?
Žena to chtěla srovnat a vysadit stromy.
- Aspoň budete mít hodně stínu. - Grace.
- Grace! - Něco dělám, lásko.
Jde ty stromy zrušit?
- Phile! - Teď přijely.
- Aha. - Phile.
- No? - Potřebujou tě tam.
Máte tam asi milion stromů.
Jo, budeme mít stín.
Hele, ty stromy...
Potřebujeme stín.
- Vážně? - Spěcháme.
- Dobře. Měj se hezky. - Ahoj, holky.
- Pojďte. - Ahoj.
- Čau, Coope. - Čau.
- Přišels, nebo přijel? - Přišel. Chtěls to.
Aha. Pojedeme mým autem.
Pojď.
Dobře.
Bože, Barney. To je spectre?
Speciální edice. Na elektřinu.
Grace mi ho před pár týdny koupila k narozeninám.
- To je od ní milý. - Ale ne.
Je to od ní vychytralý.
Nemůžu remcat, že utrácí, když si jezdím v rollsu.
No tak, líbí se ti.
Je to úžasný auto.
Je opravdu exkluzivní.
Budu řídit já.
Klidně.
Co to sakra je?
SOUSEDSKÁ TAJEMSTVÍ
- Kam vůbec jedeme? - Za právníkem.
Nemůžu Baileyho žalovat. Zničili by mě.
Promiň, měl jsem to říct jasněji.
Jedeme za Rickem Massiellem.
- Schůzka s Masseym? Jak se ti to povedlo? - To je fuk.
Až Bailey uslyší jeho jméno, vyřeší to mimosoudně.
Jack nechce, aby Massey udělal humbuk a rozhodil jeho investory.
Bude drahej.
Udělá to za podíl.
- To ti řekl? - Ne, ale ty ho přemluvíš.
- Bude chtít půlku. - Asi.
Ale druhá půlka by byla víc, než máš teď.
Musíš platit účty, příteli. I mně.
Nick Brandes.
- Nicku! Ahoj. - Jak je, Barney?
Volám ohledně té půjčky na posilovnu.
Podle Dobbse máme na další dvě pobočky,
- aniž bych prodal svoje akcie. - Jo, promiň, Nicku, jsem v autě s Coopem.
- Máš mě nahlas? - Jo.
Čau, jak je, Coope?
Ženský dneska mají tu sebeobranu, víte to?
- Dneska? - Prej jo.
Dneska jsme zase všichni svobodní.
Takže koupím maso, chlast a všechny k sobě pozvu.
- Přijdete? - Zní to dobře.
Paráda. Co ty, Coope?
Rozhodně ne.
Dobře, no, kdyby sis to rozmyslel, pozvánka pořád platí.
Nerozmyslím, ale díky.
Ukončím to, než to bude trapný.
- Tak večer. - Dobře, Barney.
Ozvi se ohledně té půjčky.
- Co? - Jsme na stejné straně, ne?
Řekls, že strany nejsou.
Ale kdyby byly, jsem na té tvé.
- Na Nicka seru. - Ale chceš k němu jít.
Pořádá dobrý večírky.
Měl bys jít taky.
Ty bys tam jít neměl.
Nick je teď můj největší klient,
- takže nic nenadělám. - Pane jo.
- Snad se mu nic nestane s autem. - O tom nevtipkuj.
Nevyhrajete.
Říkám vám to předem.
Jste chytrej, Coope. Proti nim nemáte šanci.
Díky za váš čas.
Ale vyhrát nemusíte. Stačí překonat zkrácený rozsudek.
Pak Bailey začne dávat nabídky a bude se vyjednávat.
A já vyjednávám sakra dobře.
Uděláte to za podíl?
Ne.
Tohle bude za plnou sazbu.
Chci zálohu 200 táců. Může to chvíli trvat.
Co je chvíle? Tři měsíce? Šest?
Dva tři roky.
- Proboha. - Jo. Jižní obvod. Co naděláte.
- Určitě na ten souboj máte? - Má.
Dobře, musím se vrátit na soud.
- Vychutnejte si tu kávu. Platím. - Takže to berete?
Promyslím to. Kouknu do kalendáře.
Ozvu se, jo?
- Dva tři roky? - Mírní očekávání.
Nemám na něj.
Zaplať zálohu a sleduj, jak se ten domeček z karet zřítí.
Takhle optimistickej nebýváš.
Viděls, co se děje u mě doma.
Nic jinýho mi nezbývá.
Pojď.
Dáme si pořádnou kávu.
Platíš ty.
Máte tu moly.
- Moly? - Jo.
Kladou vajíčka do koberců. Larvy jsou v každém pokoji.
Proboha.
Ještěže jste mi zavolala, jinak byste jich tu měla kolonie.
- Zbavíte nás jich? - Jo.
Příští měsíc provedeme dezinsekci, možná třikrát. Bude to stát 9 000.
- Devět tisíc? - Jo.
Nebo 10 500, jestli chcete nezávadnou chemii.
A budu muset zbourat tu zeď v šatně.
A nejmíň i tuhle.
- To jako vážně? - Jo.
Jsou tam a šíří se.
Máte první generaci, ale když se jich nezbavíte teď,
budou kolonie za každou zdí a nezbavíte se jich nikdy.
Kdy můžete začít?
Můžu domluvit lidi a začít za pár dní.
- Díky za svezení. - Není zač.
Coope.
Přijď dneska k Nickovi.
Zábava ti prospěje.
Už je to víc než rok, tak to konečně hoď za hlavu.
Spal s mojí ženou.
Jo, ale trochu to zjednodušuješ, ne?
Neříkám, že to Nick neposral.
Posral to. Ona taky.
Ale možná jsi to posral i ty, ne?
Trošičku?
Manželství je složitý.
Takže za to můžu já?
Spíš je jedno, kdo za to může.
Všichni na světě ještě chvíli budeme, tak na to pro svoje dobro zapomeň.
Ty bys to udělal?
- Předstíral bych to. - Dneska mám děcka, takže...
Dobře. Jak chceš.
- Tak zatím, Barney. - Zatím, Coope.
Propána, ta je tak roztomilá.
Esti? Je to ďáblík.
- Spíš andílek. - Tím tě právě dostane.
Je to zlej génius.
- Ahoj, Andy, je tu tvoje kamarádka. - Ahoj, Coope.
Co ty tady?
Byla jsem v okolí.
- V téhle čtvrti? - Tak jsem se stavila.
Zeptat se, jestli chceš spolupracovat.
No, tak já si zajdu dát sprchu a nechám vás tady.
Moc mě těšilo, Lu.
I mě, Ali.
Hodně štěstí dneska.
Děkuju.
Tvá sestra je fajn.
- Co tu děláš? - Jdu pro ty hodinky.
Říkalas, že je nedokážeš prodat.
Nevěděla jsem, jestli nejsi fízl.
- Tak jsem si tě proklepla. - Proklepla?
Bohatej chlap, co přišel o práci ve velké investiční firmě
a najednou má problémy s penězma.
Mohls prodat to maserati, ale co by si pomysleli sousedi,
kdyby Andrew Cooper najednou jezdil v céčku?
Takže se finanční superstar z Princetonu dala na krádeže.
Netušíš, o čem mluvíš.
Ty hodinky Richard Mille.
Nejsou tvoje, ale někoho z okolí.
Bradleyho Sperlinga.
Bydlí pár ulic odtud.
Stačil jeden telefonát, abych zjistila sériový číslo těch hodinek,
kdo si je koupil a kde bydlí.
Není nic nebezpečnějšího než člověk, co neví, že něco neví. Ne?
Teď ale víš, že vím, kde bydlíš.
Vím, kde bydlí tvoje rodina.
Vyhrožuješ mi?
Neber to jako vyhrožování.
Vlastně spíš jako smlouvu,
ve které se píše, že když tě chytí, nebudeš o své kamarádce Lu mluvit.
A když jo, čeká tě postih.
Čest mezi zloději.
Nejsem zloděj.
Zatím nevím, co jsi.
A možná to nevíš ani ty sám.
Nechceš zajít pro ty hodinky?
- Nemůžu s tebou mluvit. - Proč máš furt hlasovku?
Je to ohleduplnější.
- Jo? - Teď zavěsím.
Jack tě zítra pozve do kanclu. Poví ti, že jsem si najal Masseyho.
Ach jo, Coope.
Jack se mnou vyjebal. Víš to.
Massey mě do toho zatáhne.
- Budu v novinách. - To nedopustím, ale vypovídat budeš.
V celé kauze budu za děvku.
- Jack ti řekne, abys lhala. - A nemám?
Udělej prosím to, co je správný.
- On mi všechno vzal, Liv. - A teď vezmeš všechno ty mně.
- Tebe se to netýká. - Blbost.
Už ti to položím.
Liv. Pros...
Do prdele.
- Čau, děcka. - Ahoj, tati.
- Čau. - Co škola?
Nic novýho.
- To voní. - Jo, vařím těstoviny.
Jdu ven s Jakem. Psala jsem ti to, ne?
Ne, nic...
Psala. Tak jo.
Jenom si sem chci hodit věci.
Tori mě vezme za Scottem a uděláme rychlou zvukovku.
Kdo je Scott?
McGregor.
Večer hrajeme na večírku.
Ty si to nepamatuješ?
Aha. Takže tu na večeři nebudete?
- Pojď. - Pak dojím zbytky.
Počkejte. Kdy hodláte přijít domů?
V 11 nebo 12.
Jo, já taky.
Víte, že máte zítra školu?
To je fakt.
Máme. Pravda.
Jsi dobrej rodič.
Pojď.
Ježíši.
Čau.
Ty tu ještě jsi?
Co děláš? Sedni si. Napij se.
Koukám na belgickýho mistra.
Nemůžu. Mám kšeft.
Zase?
Nebuď tak překvapenej.
Tak já se hodím do pucu.
Poslechnu si tě.
Pokazíš atmosféru a budu z tebe nervózní.
Aha.
Kde máš děti?
Zdrhly mi.
- Promiň, ráda bych zůstala, ale... - To nic.
Prosím. Dělej si svoje.
Nechci tě tu nechat takhle.
Jak?
Mám těstoviny, skotskou, Jeana-Clauda Van Damma.
Je to supr.
Dobře. Tak zatím.
- Čau! - Čau.
- Čau.
- Držím palce. - Dík.
- Sluší ti to. - Dík moc.
- Ahoj. - Ahoj.
Mám prázdnej dům. Přijdeš?
- Ne, jdu na tu sebeobranu. - Bože, ty taky?
- Ženská se musí umět bránit. - Proti komu?
- Netuším, ale budu připravená. - Sam, počkej.
Musím končit.
- Zavoláš později? - Jo.
Všichni byli pryč a přišlo mi, že kvůli samotě
mi špatný nápad začal připadat dobrý.
Seru na to.
- Čau. - Vidělas to, že?
- Šla jsi tam? - Jo.
- Čau. - Ahoj.
- Ahoj, holky. - Ahoj.
- Tolik lidí. - Dík. Kdo to čekal?
Asi ti přišly
ukrást nápady na výzdobu.
Vypadá to tu skvěle.
Fakt? Já si říkala, že už to chce obnovit.
Ale prosím tě.
Je v nich tráva, tak bych s tím počkala.
A jsou bez lepku?
- No jistě. - Tak fajn.
Tak, dámy!
Která z vás chce znásilnit?
Správná odpověď.
Tak položte ty jednohubky a zvážníme.
Manželky pily, u Maggie a Suzanne cvičily kung-fu
a manželé chlastali u Nicka,
takže jsem měl na výběr plno prázdných domů.
Před rozvodem jsme pozvání na večeři od Resnickových nikdy neodmítli.
Dom byl profesionální kuchař a připravoval špičkové jídlo.
Dveře otevřeny.
Uzamčeno.
Kat Resnicková byla nejžádanější obhájkyně v Manhattanu.
Brala 2 000 na hodinu a v soudní síni byla zvíře.
Ale v téhle síni být večer neměla.
A tohle...
Tohle nebyl Dom.
Byl to Blake Farkas.
Chodil o ročník výš než Tori a randil s Katinou dcerou Alyssou.
Domaine D’Auvenay Chevalier-Montrachet Grand Cru. Archiv, 2013.
Vymyslela ho Lalou Bize-Leroy neboli královna Burgundska.
Je to průkopnice biodynamického vína, co se v Saint-Romanu stará o víno
jako o bytosti, které mají osobnost.
A přesně tyhle hovadiny zbožňují snobští milovníci vín.
Ale existují snad tací, co snobští nejsou?
Proto za láhev s radostí vypláznou 32 táců.
Za takovou cenu dnešek možná nebyl k zahození.
Teda pokud najdu cestu ven.
Ach bože.
Coope?
- No? - Kde sakra seš?
Venku.
Všichni jsou u Nicka.
- Přijď. - Už jsme to řešili.
Ale to jsem byl střízlivej.
Prostě... No tak. Co budeš dělat?
Půjdeš domů a uspořádáš si o samotě další sebelítostnou párty?
Z toho mám deprese už teď.
Přijď kvůli mně, jo? Přijď...
Tam nepůjdu ani omylem.
- Pane Coopere. - Eleno.
Jste překvapená?
Jo.
Pardon. Vlastně ne.
Nevěděla jsem, že přijdete.
Jsou dole.
Super. Díky.
OLYMPIJSKÝ TÝM USA, 2004
- Dvacet dva. - Tohle si kupte co nejdřív.
Až se to dostane na trh, bude pozdě.
Nedělám si prdel.
Tohle je prostě záchod budoucnosti.
Je eko, změří vám teplotu,
zkontroluje hodnoty a pokaždý umyje zadek a koule.
I tobě, Jules.
Má bluetooth a wifi, abyste si mohli pustit hudbu.
A dokáže udělat rozbor moči a výsledky poslat doktorovi e-mailem.
Aby vláda špiclovala tvoje hovna.
- Nemám co skrývat. - Aha. Já jo.
Dal jsem se dohromady s Luxos MT.
Tohle se bude prodávat za 30 táců.
Budu mít 20% podíl, aniž bych investoval.
Říkám ti, kámo, tahle věc... Bude to takovej můj gril George Foremana.
- Za tu cenu ti má vyhonit klobásu. - A vykouřit.
Na to máš Kat, ne?
- No tak. - Bože.
Co to je za skupinu zvrhlých, gamblujících blbů?
- Ty jo. - Čau!
- Čau, Coope. - Coope!
- Jak je, kámo? - Přišel jsi.
- Ty jo. Jsem rád, že jsi tu. Vážně. - Nedělej z toho vědu.
Jo. Dobře.
Ty jo. Grand Cru.
- Dobrý víno. - Dá se.
Otevřu ho, ať dýchá.
- Dobře. - Jo.
Fajn, žes přišel.
Záchod kapitána Kirka?
Hezky ses překonal.
Konečně mě posloucháš a na tamto už kašleš.
Nekašlu.
Ten zmrd mi ukradl ženu. Kámoše mi ale nevezme.
- To je přístup. - Bože. Jak moc seš opilej?
Takže...
Renovace se mi prodražila o sedmicifernou částku,
rodina mé ženy půjde do USA, aby byla blíž,
a můj největší, nejvýdělečnější klient totálně sabotoval vlastní kariéru
a neplatí účty.
Takže jsem opilej kurevsky hodně.
Otázkou ale je, proč ty ne?
Na tom něco je.
Co to sakra je?
Jste v ohrožení života.
- Jasně. - Ano?
- Ano. - Jo.
Takže...
- Zlomit! Zaútočit na krk. - Ach jo.
- Hned po sobě. Jasný? - Jo.
- Ty, pojď.
- Já? - Jo, pojď.
Mel!
To dáš.
- Dělej. Škrť ji. - Aha.
Já se nesměju. Šup.
Dobře.
Ty...
- Jo aha. Jasně. - Zlomit.
Zlomit. Promiň.
- Tak jo. - Koleno.
A úder?
Víc! Znovu!
- Pardon. Tak? - Šup! Mysli to vážně.
Tak. Teď ti vezme všechno, na čem ti záleží.
Všechno, co miluješ.
Tak co uděláš?
Huntere!
- No? - Pojď sem!
Jo, to je Hunter.
Náš bubeník.
Je hustej.
- Musíte si ho poslechnout. - Kam chodíš do školy?
- Co? - Kam chodíš do školy?
Do Mayfieldu. Jako ty.
Vážně? Promiň.
To nic.
Chodím o ročník níž než ty.
Budu si tě muset začít víc všímat.
Houbičky.
Chceš?
Ne, to je dobrý.
Pak bych hůř bubnoval.
Nebo ti to půjde líp.
Ale co. Tak jo.
Bude to dobrý.
Kupuju to od chlapa ve Skotsku. Musím tě seznámit.
Používá starý sudy na šery. Díky tomu je sladká s tóny mahagonu.
Je to umělec. Rozdíl je v těch sudech na šery.
Tady je skotská jak náboženství.
Kdykoli vám někdo nalije, vyslechnete si k tomu přednášku.
Pak někdo začne žvanit o skvělé flašce, kterou už nejde sehnat, a blá, blá, blá.
Myslím, že v určité chvíli všem docházelo, že tohle je konec.
Tyhle domy, manželky a práce jsou souhrnem jejich života.
Budoucnost už mají napsanou, tak se všichni snaží odvrátit prázdnotu.
Skotská, doutníky, uzený maso, golfový hole na zakázku, luxusní štětky.
Vznikla celá odvětví, co tahají peníze ze zoufalých,
bohatých chlapů ve středním věku.
Coope.
Prý jsi odešel od Baileyho Russella.
Jo. Dělám něco svýho s jednou rodinnou firmou z Dubaje.
Velká změna. Blahopřeju, Coope.
Jo. Díky.
Investuješ? Zabývám se mezaninovým financováním.
- Probereme to. - No ještě nemáme dořešenou smlouvu.
Co moje investice u Baileyho? Mám z toho vycouvat?
- Já bych to udělal. - Ne.
Ne.
Jedem!
Vůbec nevíš, jak mě dojímáš.
Rozebíráš a užíráš.
Jsem vyřízenej chlap.
Mám smůlu, fakt.
Jsem z tebe paf.
Ale ve tvých očích vidím něco,
co mi dává naději i přesto.
Ale nenávidím se, když se na tebe dívám.
Jsi totiž tak krásná a skutečná.
Ve světě plným hnusu a lží
je veškerý snažení fakt těžký.
A začínám si myslet...
Huntere, co ti kurva je?
- Dělej. Silněji. - Já?
Jo, větší silou! Ty.
Co? Ne. Má to být znásilnění. A znásilnil tě. Není to vtipný!
Ty. Je po tobě. Seš mrtvá.
Kousek dopředu. Honem!
To je děs. Dáváš jí rány jak oběť.
Seš snad oběť? Seš?
- Ne. - Ne? Proč se culíš?
Dělej! Udeř ji! Dělej!
Lepší. Jo!
Jo!
Jo.
Přijímám veškerou bolest, držím ji hluboko v sobě.
Všechno dokážu pochopit, ale potřebuju k tomu čas.
Možná je tráva na druhé straně zelenější.
Jestli chceš, budu čekat, ale potřebuju k tomu čas.
Dej mi ještě dva dny. Miluju tě.
Zdravím.
To bylo parádní.
Díky.
- Můžu vás pozvat na drink? - Mám to zadarmo.
Je to součást dohody.
Dobře, a můžu pití koupit sobě a dělat vám společnost?
- Jsem Tom. - Vypadáte jako fajn člověk, Tome,
a máte úžasný ramena, ale budu k vám upřímná.
- Mě nechcete. - Aha.
Kdyžtak uteču.
Moment.
Čau, jak je? Jak se...
Počkat. Ne. Zpomal.
Zpomal.
Kde jsi?
Hej, kámo, nevíš, kde je Hunter?
Kdo?
Neber drogy.
Dělej, chci čůrat. Co je?
Huntere! To jsem já Ali.
Nazdar.
Máš tam ještě místo?
Luxusní.
Co sis vzal?
Nožičku a klobouk.
Ty jo.
A pořád jsi na tripu?
Těžko říct. Sedíme ve vaně?
Nikdo mi nerozumí. Víš?
Nevím proč.
Asi jsem prostě jinej.
Už jsem si na to zvykl.
Ale dneska s tou kapelou mi lidi konečně rozuměli.
Byl to dobrej pocit.
A pak jsem to podělal.
Chápu to.
Zažila jsem to taky.
Mám to tak i teď.
Vlastně pořád.
V tom jsme si dost podobní.
Bojíme se být vidět, ale chceme to.
Možná to i potřebujeme.
Třeba proto děláme hudbu.
- Aby nás viděli. - Chci chcát!
Neser!
- Běž do prdele! - Dělej!
Pohni si!
No, v tomhle případě se nemáš čeho obávat.
Ať se stalo cokoli, všichni jsou sjetý a zítra si to nebudou pamatovat.
- Myslíš? - Jo.
Chceš jít domů?
- Jo. - Fajn.
No tak musíš vstát jako první,
protože potřebuju, abys mi pomohl ven.
Tak atraktivní hospodyni bych v životě nenajala.
Nick ji určitě šoustá.
- Šel bych do toho taky. - Já vím.
Ale ona?
Pravda.
Solidní kousek.
Koukneme se.
Tady je.
Podívej se na něj.
Podrž si ho, ale nenasazuj na prst.
Proč?
Protože ty jsi žádnej šampionát nevyhrál.
Ty bláho. Paule.
- To je kočka. - Ujde, jo?
No jo. Pěkná.
A to ve tvé restauraci dělá jen servírku?
Vždycky je dobrý mít se na kom rozcvičit.
Co ty, Dome?
Tolik mladých servírek?
První si určitě vybírá šéfkuchař. No tak.
- Za ty následky to nestojí. - Ne?
S Kat máme výjimečnej vztah.
Musím se rozvést.
Hele, jak to jde se Sam?
Vyhnete se nějaké velké právní kauze?
Pochybuju.
Je zahořklá, žárlivá a ukrutně chamtivá. Ta svině mě chce o všechno obrat.
Nabídl jsem jí dost, ale stupidní právníci ji přesvědčili, že si zaslouží víc.
Jenže víc prostě nedostane.
Proboha, Paule. Dej s tím pokoj.
- Co máš za problém? - Máte děti. Proč o ní mluvíš takhle?
Každej jsme jinej.
Nick píchá matku tvých dětí, a přinesls mu luxusní víno.
- Ztiš se. - Buď slušnej.
Ta zlatokopka mě chce úplně oškubat.
Nevím, no. Když se nechala prcat od takovýho tlustoprda s tak malým pérem,
- třeba si to zaslouží. - Zmrde!
Já tě zabiju, vole. Fakt to udělám. A ty pak...
- Už dost! - Zabiju tě.
Hej. Klid.
Tak jo.
Tak jo, vážení. Párty začala.
Víte co?
Deset táců tomu, kdo mi dá bod.
- Jo. - Jo. Kdo z vás si věří?
Já!
Jo! Zajdeme dolů.
Tak pojď.
Zamítnut. Přístup zamítnut.
Dneska ne, vole.
- Jo. - A u mě doma vlastně nikdy.
Tak jo. Kdo dál? Jdete?
Jerry!
Jerry? Dobrý. Stačilo.
Tys hrál závodně, že?
- Jo. - Dobře.
- Snad máš svůj den. - Jo.
Stovku na Jerryho. 10:1.
- Vsadíte si? - Já jo.
Ach jo.
- Pojď, Jerry. - Jedem.
- Bože! - Jeď.
Zkoušíš post-up?
To je tvůj plán? Bereš to jak nevinnou hru?
Dej ho sem. Zelenáči.
Pojeď, Nicku.
Dej ho sem. Zelenáči.
Dej ho sem.
Dej ho sem, Jerry. Jo, hraju i v obraně.
- Lidi to chtějí. - Jerry! Do toho, Jerry!
Lidi to chtějí.
Jerry!
- Do háje. Do hajzlu. - To ne.
- Do hajzlu. - Promiň, Jerry.
Vydrž. Kouknu se.
Děláš si prdel?
To je kost.
Zavolejte záchranku.
- Je to zlý. - To rozchodíš.
- Sakra! - Promiň.
- Sakra. - To nic.
- Tohle nesnáším. - Nesahat.
Zvládnu, že Paul šuká mladší. Je to hnusný, ohraný a ubohý.
Ale je takovej narcis, že věří, že nějakou mladou holku fakt přitahuje.
Jde ale o tu bezohlednost.
To mě na tom tak sere.
- Klika, že jsem od něj nedostala opar. - Ta číšnice má opar?
Netuším. To já jen tak teoreticky.
Teoretickej opar.
A všichni vidí, že ta holka je pro něj jenom taková náplast.
Jednoho dne se totiž Paul probudí, koukne se do zrcadla
a uvědomí si, že ať ho ranilo cokoli, pořád raněnej je.
A i poté, co mě bůhvíkolikrát podvedl,
se obrňuje právníkama, jako bych mu snad zahýbala já. Jakože...
S Coopem to mám asi snazší.
Jo, není to stejný.
Ve vašem vztahu jsi Paul totiž ty.
- Co? - Ne, promiň. Neříkám, že jsi jak Paul.
Jenom to, žes mu zahnula ty.
Ale nesoudím tě.
Vůbec ne.
- Už zmlknu. - Bože, jsem Paul.
- Nejsi. - Máš pravdu.
- Já to tak nemyslela. - Podvedla jsem ho.
Ale až po letech a letech toho,
co jsem se snažila, aby si nás Coop nějak všímal.
Aby si všímal mě.
Ale ať jsem zkoušela cokoli, ta propast mezi náma se akorát zvětšovala
a v určitou chvíli už jsem s tím nic nezmohla.
Tak jsi ojela jeho nejlepšího kámoše.
- Promiň. - No teda.
- Promiň, mluví ze mě ta buchta. - Sam.
Ne, je to tím, že jsem tě teď zmlátila jak psa.
Co? To je rozkošný, že si to myslíš.
- Seš mimo. - Kdyby mě nezastavily,
- prorazila bych s tebou zeď. - Blázne.
- Nakopala bych ti prdel tak rychle... - Sleduj.
- Co zas? - Moje bicáky.
- Co? Jaký? - Sleduj, vole.
- Nic tam nemáš. - Tady. Koukej.
- Dívej. Sáhni si. - Dobře, sáhnu si.
Tady? Můžu udělat tohle?
- Proboha. Hej! - Dobrý, Mel.
- Co to kurva děláš? - To máš za to.
Mohla bys...
Ne.
Ale no tak.
- Vzdej se. Bože. - Takhle to nefunguje.
Panebože.
Začala jsem mizet.
Stávala jsem se jen malou částí jeho života místo velké.
Jako by měl jenom omezenou kapacitu a já jí chtěla zabrat až moc.
Coop tu kapacitu asi nemá.
Možná kdysi jo, ale teď už ne.
Máš v sobě hodně potlačenýho vzteku. Měla by sis brzo zašukat.
Jo. Já vím.
Tak já už musím jít.
Jo. Já taky.
Povíš mi něco o tom balíku peněz?
Ne.
Díváš se někdy na něco, cos měl na očích fakt dlouho...
a najednou ti dojde, že už to vlastně dávno nevnímáš?
Co tím myslíš?
Svůj život.
A sakra.
Do háje, Barney.
Moc se omlouvám.
- Je to prototyp. - Hrozně se...
Pokud máte rádi metafory,
stačí se podívat na člověka, co zvrací do záchodu za 30 000,
který není připojený.
Jakmile se ale na věci začnete dívat jinak,
je v tomhle městě metaforou všechno.
Akorát se pak těžko rozeznává, co a jestli vůbec něco je tady skutečné.
Měj se.
Čau, Huntere.
Čágo.
Čau.
Stavila jsem se u tebe. Ali mi řekla, že budeš tady.
Bydlí u tebe?
Jo, má nějaký problémy. Nechtěl jsem, aby byla sama.
To je velkej závazek.
No, má jenom mě.
Má i mě, Coope. To snad víš.
Nick říkal, že už neděláš u Baileyho.
Jo, začal jsem v novým fondu z Emirátů.
- Míň dohledu, lepší podmínky. - Zničehonic?
Byl čas na změnu.
Dělals tam dlouho.
Jo, ale i tys se mnou byla dlouho.
Tak jo, Coope.
- Neboj, prachy ti budu posílat dál. - Blbče.
Co po mně chceš?
Co? Řekni mi to.
Už se s tebou nedá mluvit.
A přesto jsi přišla a snažíš se o to.
Chtěla bych Tori sehnat profi trenéra.
Za 1 000 týdně. Chtěla jsem to probrat.
Trénuju ji já a pomáhá jí i tady Eddie.
- Má všechno. - Jo.
- Já myslela profíka. - Někoho od Nicka?
Nejde o něj, ale o to, co je pro Tori nejlepší.
Další měsíce jsou zásadní a víš, jak moc chce hrát za Princeton.
- Profíka nepotřebuje. - Kvůli nám...
Potřebuje někoho, kdo přijde vždycky.
- To jsem já. - Ne.
- Chodíš jen tak... - Bože.
- ...pro vlastní pocit. - Zase ty kecy.
- Nebudu se o tom bavit furt dokola. - Je fuk, že kašleš na mě,
ale na ni kašlat nesmíš.
- Chápeš? - Ještě něco?
Máte hodně hodinek, pane Sperlingu.
Proč by vám lupič vzal jenom jedny?
Ty jedny samy o sobě mají cenu 225 000.
Takže ten lupič nebyl chamtivý?
Ostatní hodinky tady máte,
tak si říkám, jestli jste tamty jenom někam nezaložil.
Kdo by si založil tak drahé hodinky?
Nevím, třeba ten, kdo si je koupil.
Cože?
- Máte je vyfocené? - Ano.
A papíry, že patří mně. Přijdu.
- Ty proti němu něco máš? - Jen chci najít ty hodinky.
Podle tebe je najdeme?
Nevím, ale bude to naše priorita.
- Vážně? - Ne, vážně ne.
Sponka připojená k bateriím funguje jako napínák.
Tak, teď nechte napínák zasunutý uvnitř.
Jenom centimetr hluboko.
Nedělejte to silou.
Planžeta vás může trošku potrápit.
Teď sepnu elektrický obvod.
Hotovo. A pokud to nezabere, vždycky to jde hrubou silou.
Můj cvokař by koukal,
kdybych mu řekl, že jsem okradl chlapa, co spí s mojí manželkou.
Ale cvokaře jsem neměl.
Měl jsem akorát návod z youtube,
Nickův prsten z šampionátu
a dojem, že mi to vlastně začíná docela dost jít.
Anebo ne.
Překlad titulků: Karel Himmer