Ja, vi är mindre strukturerade här än hos Bailey.
Vi delar inte upp klienterna via sektor utan via relationer.
Vi jobbar på provisionsbasis,
men ofta ger jag en chef
ett specifikt mål om jag tror att det ökar chanserna.
- Så, öppna kort inom kontoret. - Ja, det låter klokt.
Mm.
Jag vet att du är van vid mer vattentäta skott, Coop,
men jag tror faktiskt att det här kan bli jättebra.
Max. Ja, kom in.
- Coop, känner du Max Cone? - Jag vet inte.
Robin Hood-middagen i fjol.
Du bjöd över mig på sviten för Taylor Swift.
- Visst ja. Beklagar det. - Ja.
Min 17-åriga dotter hade mördat mig annars.
- Jag förstår. - Max är en superstjärna.
Han har gjort rent hus på framväxande marknader.
Jag ser fram emot att höra om det.
Du vet om min karens?
Juristerna är lugna.
Rättsprocessen skulle bli för dyr till och med för Bailey.
Okej, så jag har mina egna klienter, men öppna kort förstås.
Vanliga omkostnader,
vi måste bara enas om provisionen.
Låter det okej?
Inte riktigt.
Max blir din chef.
Du blir en legosoldat som jagar klienter mot ett arvode.
Vi får se hur det går.
Ja, vi jobbar ihop och drar in investeringsmedel.
Så jag drar in storkunder åt grabben,
de hamnar i hans bok och sen kan du sparka mig?
Vänta, jag behöver ingens hjälp.
Med all respekt, Max, anser din chef det,
annars skulle vi väl inte ha det här samtalet?
Coop.
Three Yankees gav bara sju procent i fjol, Ben.
Året innan tappade ni 20 % när alla andra gick plus.
Men vi gick bra på aktieindex.
Max, var tyst. Ingen bryr sig om aktieindex.
- Vem är hans pappa? - Va?
Efter fem minuter vet jag att han är nåns son.
Min syster.
Tja, morbror Ben,
du är ett marginalsäkerhetskrav från att sälja sunkiga andelslägenheter,
och tänker lämna över företaget till en uppkomling…
- Hallå. - …på grund av släktskap.
- Du kan inte komma in här… - Håll käften, Max.
Coop.
Ben, ni är ett sjunkande skepp.
Man skämtar om er på bjudningar.
Men tydligen är vi de enda som vill prata med dig.
Och vad säger det om er?
Lycka till.
UPPGÅNG FÖR TEKNIKAKTIER ANDRA KVARTALET
Jag var arbetslös, tydligen utan utsikter,
jag satt i en bil för 200 000 dollar,
jag bar min bästa kostym och en stulen klocka.
Världen var upp och ner, och därför
var det dags att överväga andra alternativ.
Patek Philippe Nautilus, 18 karat.
Fin klocka.
Jag måste se efter,
men jag kan nog ge dig 175 000 för den.
Ja, begagnatmarknaden för de här är stark.
Tvåhundra.
Hundraåttiofem.
Mitt bästa och sista bud.
- Såld. - Utmärkt.
Förpackning och dokument, tack.
Den är inte ny.
Det vet jag, men den har ett serienummer
och ett äkthetsintyg som jag behöver.
Tja, jag har dem inte.
Det var en gåva.
Jaha.
Beklagar, min vän.
Inget köp utan dokument.
Om jag skulle gå ner i pris?
Här.
Gå till det här stället i Bronx.
Fråga efter Lu.
- Lu? - Ja.
Hälsa från Lipschitz.
VARGAS PANTBUTIK
Är du Lu?
Vem är det som frågar?
Förlåt, Lipschitz skickade mig.
Jag är Lu.
- Hur känner du Lipschitz? - Vi har just träffats.
Var? I en bar, en synagoga, på ett AA-möte, var?
I hans butik. Jag bara…
Jag försöker sälja den här.
Vi är i bakre rummet, Rocco.
Kom, så tar vi en titt.
Gå upp och se på tv medan mormor gör affärer, okej?
- Okej. - Okej.
Alltså, min fru tycker att den är för prålig.
För prålig, alltså?
Är det därför du inte bär vigselring?
Tänker du köpa klockan eller analysera mig?
Jag kan göra både ock samtidigt.
Du får 65 för den.
Lipschitz bjöd 185.
Sen skickade han dig hit.
För att du inte kan sälja den lagligt.
Nittiofem.
Vi har inte ofta såna som du här.
Vad är du, mäklare? Aktiemäklare?
Strunt samma.
Poängen är att du är en man som köper och säljer sånt han aldrig vidrör.
Du sätter värde på saker godtyckligt.
Du är bra på att sälja det värdet till andra rika klantskallar.
Nu försöker du sälja nånting till mig som man kan hålla i handen.
Det är nytt för dig.
Du förstår inte den marknaden men tror dig kunna förhandla inom den.
Det är inte förståndigt utan dumt.
Eller kanske desperation.
Det är det första ärliga du sagt.
Nu kan vi göra affärer.
Du får 60.
Du sa nyss 65.
Avgjort.
Du fick mig tillbaka till mitt utgångspris.
Vilken förhandlare.
Åh, älskling.
Det är dags, vännen.
Det är dags.
- God morgon. - Vi är sena.
Har du sms:at din pappa?
Skojar du?
Gör det bara, för min skull.
Okej då.
Du.
Hej då, mamma.
Lyft armen när ni andas in, sänk höger arm.
Sänk vänster arm…
Min stringtrosa är inne i mig.
Varsågod.
Hej.
Tack.
Hon är expert på att hitta sätt att kalla mammas pojkvän en skit.
Det var bara en selfie som jag delade med min pojkvän,
som han delade med sina vänner…
Jag hoppade av robotikklubben.
Berätta vad som hände.
Du kan inte tvinga mig att berätta.
Alltså, han kommer ner med blommor
och ger mig den blötaste kyss med tunga och allt
som jag nånsin har upplevt…
Mark.
Ja, mamma skällde ut mig som vanligt.
Jag visade väl för tusende gången att hon har rätt om mig.
Vänta lite nu.
Kan vi vara överens om att det är skillnad
mellan kvarsittning och att rispa en bil?
Ja, jag vet.
Är det första gången du gjort nåt sånt?
Första gången jag åkt dit.
- Känner du bilens ägare? - Nej, det var inte så.
Så varför gjorde du det?
Alltså, du kanske inte vet, men jag undrar,
vad gick genom ditt huvud då?
Jag blir liksom så arg.
Inte direkt arg, det är mer som en energi
som byggs upp inom mig
och ger mig ångest.
Det går så långt att jag liksom vibrerar av alltihop,
och att jag exploderar om jag inte gör nåt, du vet?
Sen krossar jag en ruta,
repar en bil eller nåt.
Och det liksom…
…sipprar ut ur mig och jag kan andas igen.
Alla har vi en dröm, ett nirvana som vi föreställer oss.
En plats vi vill komma till,
som betyder att man äntligen har nått målet,
framgång, lycka, frid.
För mig var det Westmont Village
med dess mångmiljonhem, vidsträckta gräsmattor och exklusiva klubbar.
Men jag började misstänka
att mina drömmar hade varit lika falska
som resten av mig.
Hej, Coop!
Oakwood Country Club,
100 000 dollar om året för privilegiet
att betala 40 % över saluvärdet
för varje sallad, burgare, kaffe och cocktail som serveras.
Men om man inte blir medlem
verkar det för alla andra som om man avvisats.
Det är den urgamla ekonomin av social utpressning,
men trots att jag genomskådade det rättade jag in mig i ledet
som alla andra dumbommar.
Bra.
Du låter mig jobba.
Varför tränar hon med Nick?
För du är sen.
Bra.
Tennis är min grej.
Måste du låta honom göra det?
Det var inte planerat.
Vi vet inte när du kommer och turneringen är imorgon.
Hon klarar sig bra.
Hon måste höja sin tennisranking till 9 för att Princeton ska vara intresserade.
Jag trodde att hon nått 9.
Nej, hon har 8,7.
Hon måste vinna två matcher i rad
mot fyr- eller femstjärniga rekryter.
Hur ska en basketspelare kunna hjälpa henne?
Han var här i tid.
Du har rätt.
Då kör vi.
Hallå.
Hej, Coop, ursäkta, jag ville bara hjälpa till.
Ja, ja. Om jag får höra om nån som vill få sin fru gängad
så säger jag till.
Okej, då kör vi lite nätspel.
Tränaren har förbjudit det.
Tja, han har rätt utom när han…
…har fel.
Turneringen är imorgon. Vi hinner inte.
Det är grundläggande tennis. Jag ska visa dig.
Slå till bollen hårt.
Hur gick det?
Bra. Bra slag.
Du slog min pojkvän på kulorna.
Ja, det var ändå värt det.
Hej, Tori.
- Hej, Chels. - Lycka till imorgon.
Detsamma. Slyna.
- Är inte ni vänner? - Jo, men det finns bara en plats
i tennislaget för en förstaårselev.
Se det positiva, hon kanske blir ratad av Princeton.
Kanske blir jag det.
Nu är du dum.
Kom igen, tillbaka till baslinjen.
Då kör vi.
Du och Nick har det bra, va?
Jadå.
Det är så nytt.
Nytt? Han bor ju nästan hos dig.
Nej, det gör han inte.
Jag skickar hem honom jämt.
Jag vill ha min säng för mig själv.
Skicka honom till mig. Jag har honom i garaget
och tar fram honom när jag behöver.
Vad menar du?
- Maggie och jag går till hans gym. - Ja.
- Bra lektioner. - Jättebra.
Jag föredrar Equinox.
För Mel behöver utrymme…
- Skit samma. - …visst?
- Jäklar. Tjejer. - Vadå?
Paul är här.
Jösses. Är det där servitrisen?
Ja, med hull och hår.
Mest hull.
Hur kan han ta hit henne?
Sånt borde vara förbjudet.
Skit i henne.
Ja, skit i henne.
Hur gammal är hon, 16, 17?
Tjugofyra.
- Hon heter Misty. - Jösses.
Jag hade gissat Savannah, men Misty funkar.
Ja.
Du har varit på hans ställen.
Alla hans servitriser är nån version av henne.
Hallå, hallå.
Vad är det?
Frånsett de närvarande, förstås.
Det är ingen fara.
Han valde mig för 15 år sen, när jag bar såna bikinis.
Lägg av, Sam. Du är snygg som fan.
Och när du är redo,
ska vi fixa ihop dig med nån attraktiv ungkarl.
Ja.
Ja, Sam, du lär få mer kuk än du orkar med.
Okej.
Vad vet du om kukar?
Tack, hör ni, men hon kan behålla honom.
Och du kan ta hans pengar.
Bra. Instämmer!
Helgbrunch på klubben, där man finner utsökt mat,
trevligt sällskap och en ändlös parad med iögonfallande konsumism.
Nog hade jag märkt det tidigare, men nu såg jag det annorlunda.
Hejsan, hur är det?
Hej, Coop. Gör du oss sällskap?
Vet inte. Har ni sett Hunter?
- Nån av er? - Han är här nånstans.
Jake, hej.
- Hej. - Helvete.
Men hej, Jake. Läget, kompis?
Mr Cooper.
Förlåt för häromdagen.
Det var så överraskande.
Ja. För mig också.
Det förstår jag.
Jag hoppas att du slapp…
…varaktiga skador…
…och ännu viktigare, att du inte är arg på mig.
- Nej då, jag är inte arg. - Bra.
Sätt dig och ta lite lunch.
Ja, Jake, kom, vi ska…
- Nå? - Jag skulle föredra att du menade det.
Och jag skulle föredra att han höll gylfen stängd.
Förstår du? Såja.
Om ni ser Hunter, hälsa att jag letar efter honom.
Tack.
- Hejsan. - Hej.
- Hur mår du? - Jag är arg på dig än.
Jag vet, men ärligt talat kan jag inte minnas varför.
- Men för fan, Coop. - Jag bara skojar.
Jag bara skojar. Förlåt mig.
Sam, kom igen.
Förlåt för häromkvällen, jag var frånvarande.
Vanligtvis vore jag arg på dig längre men
Paul tog hit sin servitris och jag känner mig sårbar
vilket gör mig förbannad, så ja.
Såg du vad hon hade på sig?
Jag la inte märke till det.
För att det är nästan ingenting.
Poängen är att jag behöver känna mig sexig snart,
så jag förlåter dig.
- Jag ska visa min tacksamhet. - Var så säker.
- Hej, flickor. - Hej på er.
Hur mås det?
Hej, damerna.
- Hej. - Brad, Jules, hur mås det?
Hej, Coop. Läget?
Jösses, samma gamla vanliga. Hur är det på banken?
De har skrämselhicka över räntehöjningarna.
- Men vi klarar oss. - Snälla ni, inget jobbsnack.
Chelsea, jag såg dig träna förut.
Det ser väldigt bra ut.
Tack, mr Cooper.
Jag såg Nick slå med Tori.
Så du tar hit de stora kanonerna?
Coop är den stora kanonen, raring.
Han spelade för Princeton.
Visste jag det?
Det var så länge sen.
Nåja, jag förutspår att våra döttrar går till final i år igen.
- Vad tror du? - Sätt en slant på det.
Hej. Hur är det?
Hej.
Bra, allihop. Glad helg.
- Hej, raring. Hur var poolen? - Jätteskön.
På tal om slantar
drog jag i många trådar för att fixa din intervju.
Kom igen, det var ett skitjobb.
Det skitjobbet kunde ha blivit ditt.
Hör på, du är persona non grata.
Och innan du kan komma igen
måste du få foten i dörren.
Jag öppnade dörrjäveln.
Jag vägrar förnedra mig, Barney.
Få se hur det låter om ett halvår.
Du är nog bara orolig för dina fem procent.
Det kan du ge dig fan på, plus 40 000 i obetalda räkningar.
- Jag bara säger det. - Tja, jag bara säger att…
- …jag måste gå. - Du kom nyss.
Jag vet. Jag måste gå. Hej.
- Men tjena, pappa. - Hej.
Är du hög?
Nej.
- Bara lite. - Hunter.
Ingen fara, jag tog bara lite.
Skärp dig.
Du är för ung för sånt där.
Skulle du inte fixa trummorna?
Lång historia. De är hemma hos mig.
Kan vi åka och hämta dem?
Vi kan ta mammas bil.
Det är faktiskt en bra idé.
Jag måste göra en sak först,
sen hämtar vi trummorna.
Avgjort.
Du kan väl gå och skifta bilar?
Kan inte du göra det?
Hon får spel om hon ser mig hög.
Det borde du ha tänkt på innan du rökte på.
Hämta bilen nu.
- Hur gick det? - Bättre än väntat.
Jaha? Här. Du kommer att behöva den.
Vad fan är det där?
Har du inte sett Assmobile?
Den är Nicks.
Han är väldigt stolt över den.
Det tror jag säkert.
- Tack. - Inga problem.
- Ta den där. - Ja.
Förlåt.
Men hejsan. Kom in bara.
Vi har en ny kaffemaskin.
Jag går och fixar kaffe åt oss.
Sparkade de ut dig?
- Mamma… - Nej, det gjorde de inte.
Jag bara frågar.
Stället var helt nedgånget. Vi försöker hitta nåt bättre.
- Så varför bor hon inte hos dig? - Oj, tack, mamma.
Jag menar bara, det här är inte Ritz precis.
Varför vill du återvända hit?
Jag har inget gästrum.
Jag glömmer att du inte bor i stora huset längre.
Alltså, om det blir ett problem, kan jag…
Nej då, visst inte.
Jag bara säger det.
Exakt vad säger du?
Att jag önskar jag visste varför ni båda är fast beslutna
- att förstöra era liv, bara så. - Jösses. Helvete.
Vem vill ha koffeinfritt?
- Jag. - Vi har inte koffeinfritt, Ron.
- Silverkapslarna är koffeinfritt. - Nej, de blå, och vi har slut.
Jaha. Vill du ha ändå?
Det passar väl bra nu att elda på min ångest.
Jag bär upp dina väskor.
Andy, ditt kaffe.
Jag tar det sen, pappa.
Jag såg Bruce med familj vid Stop & Shop.
Han har två jättesöta barn, härlig hudfärg.
Lite ljusare än Bruces på grund av hans fru.
Så bra, mamma.
Han verkade glad att se mig, med tanke på allt.
Jag kunde inte låta bli att tänka hur allt hade varit
om ni hade gift er då.
Jag hade fortfarande varit jag.
- Tänkte ni gifta er? - Det är en lång historia.
Hon stack från sitt eget bröllop.
- Jag fick en psykos. - Jag vet.
Jag anklagar dig inte. Jag bara säger det.
Ändrade planer.
- Vi åker. - Okej.
Vänta lite, vad hände?
Vart ska ni åka?
Kunde ni inte ha fixat till hennes rum? Bäddat?
Jag hade tänkt göra det.
Säkert.
Kom så åker vi.
Älskar dig, mamma.
Älskar dig, pappa.
Kom nu.
Den här vägen.
Ingen ville ha kaffe.
Farmor suger verkligen.
Om du bara visste.
Du kan ta mitt rum, Ali.
Rart av dig, men jag vill inte tränga ut dig.
Det är ingen fara.
Jag är sällan där ändå.
Helvete.
Stå inte i dörren, det är läskigt.
Förlåt.
Här är den sista.
Bra. Tack.
Du, förlåt att jag rycker upp dig så här.
Det är ingen fara.
Jag behöver bara lite tid att komma på fötter,
så hittar vi nåt annat åt dig.
Andy, du har tagit hand om mig länge.
Vad än du annars tycker dig ha sabbat,
har du jämt varit en bror över genomsnittet.
Jag vore förlorad utan dig.
Jösses.
SAMANTHA LEVITT BILAGA 1 BILD
Jag måste göra några ärenden.
Klarar du dig själv här ett tag?
Jag behöver ingen barnvakt.
- Gå. Lev ditt liv. - Okej.
Städa upp här. Kom igen.
För drygt 80 år sen undflydde Herschel Levitt Hitler
och immigrerade till USA
där han sparade ihop till ett litet matställe
norr om New York, vid motorvägen.
När hans diabetessjuka sonson Paul, Samanthas man,
tog över familjerörelsen
var det nio matställen och en hög med fina restauranger.
Och nu skulle Herschels imperium
som försörjt familjen i nästan 100 år,
falla för delstaten New Yorks nyckfulla skilsmässolagar
bara för att Paul inte kunde hålla gylfen stängd.
Hej.
Ursäkta, vad fan är det där?
Det är Nicks bil.
Ja. Rätt smakfull, tycker jag.
Varför kör du Nicks bil?
Jag måste skifta bil
för att hämta ett trumset åt Hunter.
Jag hann inte byta tillbaka. Det…
Vilken dag.
Ska jag ställa in den i garaget?
Nej, jag har en bättre idé.
Vänta.
Ja. Kom igen. Herregud.
Ja.
Ja. Jösses.
Vänta. Nu!
Nu!
Nick lär älska den nya doften på bilen.
Du stack tidigt från klubben idag.
Ja. Lite familjeangelägenheter.
- Jaha, är allt okej? - Jadå.
Det… Visst. Allt är bra.
Det börjar bli allt jobbigare att gå till klubben.
Enda ljuspunkten är att se dig,
och vi måste låtsas som ingenting.
Tja, jag skulle nog inte orka med
att vara i centrum för ännu en klubbkontrovers just nu.
Jösses, nej. Din är gamla nyheter.
Min har bara börjat.
Flickvännen försökte faktiskt prata med mig idag
om Henrys ångest.
Hur gick det, då?
Inte så bra som hon hoppades.
Jag vet faktiskt inte om jag ska hata henne eller ömka henne.
Hata honom. Ömka henne.
Och ligga med dig.
Just det.
Jösses, nu är jag orolig över Henrys ångest.
- Hon manipulerade dig, va? - Ja.
Jag vet. Det är så irriterande.
Tänker du åka hem?
Jag tänkte att jag kunde stanna över natten.
Och gå strax innan barnen vaknar.
Jättebra idé.
Vi kan lyssna på en podd.
Det finns en jättebra.
Den handlar om att organisera hemmet.
- Och… - Okej.
…att ha grytorna och locken åtskilda.
Okej. Smart.
Ja, och så…
…ska man ha ett helt rum bara för bagage.
Du har ett bagagerum.
Väldigt bekvämt.
Inte? Okej.
Hur hade du det med din pappa idag?
Bra.
Gjorde ni nåt kul?
Du får faktiskt ha kul med honom.
Jag blir inte sårad, jag lovar.
Jag vet.
Och du får sakna honom.
Det känns faktiskt inte så annorlunda än förut.
Varför?
Jag måste kissa.
Jag fattar.
Kan du stoppa om mig?
Visst.
Vart ska vi?
- Dit. - Okej, i säng.
Sådär ja.
Jag ska stoppa om dig. Såja.
Okej, god natt.
Jag behöver min drake.
- Var är den? - På byrån.
Just det, där är den.
Den här, va? Ja.
Okej, kompis, här har du din drake.
Kan du stanna tills jag somnar?
Visst, kompis.
Jag stannar här.
Jag är här, och så somnar vi båda två.
Okej.
Sådär ja.
Det var i stunder som den här,
när jag satt på golvet i nån annans hus
mitt i natten och stoppade om nån annans barn,
som jag insåg hur långt man kan driva bort från sitt eget liv
utan att faktiskt förflytta sig.
Hallå?
God morgon.
Jag hade lite svårt att hitta i ditt kök,
så jag gick ut och köpte all favoritmat från när vi var barn.
Köpte du mjölk?
Fan också.
Jag bara skojar. Jag har mjölk. Tror jag.
Skitstövel.
Så, Sam Levitt.
Ja.
Nu när du säger det känns det logiskt.
Ni är båda attraktiva och nya singlar.
Och här är ingen singel.
Så det är antingen Sam Levitt eller, du vet, äktenskapsbrott.
Jag börjar önska att jag inte hade sagt nåt.
Missförstå mig inte.
Sam är snygg.
Såvitt jag minns.
Det är inte så dumt.
- Visst? - Det är okej.
Vadå?
Vi brukade bjuda hem dem på middag.
Vi blev bjudna dit.
Nick och Ivy också. Nu är Nick med Mel,
jag ligger med Sam, mitt jobb.
Det känns som om nån har ruskat om hela universum
och jag har kommit bort helt.
Välkommen till mitt liv.
Jag ska städa undan här.
- Ska du? - Troligen inte.
NICK BRANDES HEJ RARING. VAR ÄR DU?
HANDLAR MAT. BLEV SEN. VI SES PÅ KLUBBEN FÖR TORIS MATCH
Hur gammal är du, Tony?
Jag fyllde nyligen 41.
Fyrtioett.
En bra ålder. Jag minns den åldern.
Man är förbi den meningslösa kampen från 30-årsåldern
och börjar känna sig vuxen.
Sen inser man att det inte finns några vuxna.
Man undrar vad fan man håller på med.
Man sitter i en bar och dricker mitt på dan.
Nåt att se fram emot.
Mår du okej?
Jadå.
Bry dig inte om mig.
Du vet,
jag har jämt trott att jag var äldre än du.
Du ljuger dåligt.
Vill du ha en till?
Ja, men jag ska inte ha nån.
Tack, unge man.
Ha en bra dag.
Brad och Julie Sperling var inte hemma.
Ja!
Det visste jag eftersom jag visste precis var de var.
Och för att jag också förväntades vara där.
Ute, 30-40.
40 lika.
Bingo.
Hallå?
Jules skötte fusioner och uppköp åt en japansk bank
och kunde dricka och förhandla flertalet manliga kollegor under bordet.
Hennes man Brad var blåblodig från New England
och släkten gick tillbaka ända till Mayflower.
Såvitt jag kunde se
spelade Brad mest golf och läste böcker om kriget.
Inget dumt liv.
Dottern Chelsea var en rätt trevlig flicka
som förhoppningsvis fick storstryk av min dotter
på tennisbanan just då.
Ett Richard Mille Felipe Massa-ur
med stomme av rosa guld och titan
och flybackfunktion kostar uppåt 225 000 dollar.
Brad hade inte burit det på åratal,
så han skulle troligen inte sakna den.
Han kanske hade glömt att han ägde det.
Ute! Game, set och match.
Tori Cooper går till final.
FRÅGOR OCH SVAR
Jules och Brad lämnade visst inget åt slumpen.
De hade köpt nästa månads högskoleprov komplett med facit och allt.
Trettio lika.
Förlåt mig, hör ni.
Ursäkta mig.
Allvarligt?
Okej. Jag är ledsen.
Vad gjorde du som var viktigare än det här?
- Du missade två matcher. - En sak dök upp.
Hon verkar ha klarat sig bra.
Skojar du? Hon krossade motståndarna.
När jag bad dig att ställa upp för vår dotter
menade jag ställa upp i tid.
Du blir en karikatyr av dig själv.
Jag har bett om ursäkt.
Det är inte mig du ska be om ursäkt.
- Okej, så kan vi släppa det? - Okej.
- Fyrtio, 30. - Bravo.
- Ute. Lika. - Ja.
Bravo, Chels.
Det var en märklig ny känsla att vara nära nån,
när man nyss hade varit i deras hus och gått igenom deras saker
och hade deras ur värt 225 000 dollar i fickan, utan att de hade nån aning.
Fördel Tori…
Ärligt talat kändes det inte så dumt.
- Pang. Ja! - Ja!
Game, set och match.
Så ska det se ut!
Ja, ja!
Du gick på nätet.
Ja, grundläggande tennis.
Kom hit.
Inte så att jag såg stöld som en lösning
på mina problem.
Men Lu gav mig 65 000, utan frågor.
Och i nuläget
var detta en rätt bra skattefri avkastning på min investering.
Hej. Rocco heter du, va?
Är Lu här?
Ja, nån frågar efter dig.
Nej, den där vita killen som verkar borsta håret mycket.
Okej.
Förhandlaren.
Trevligt att ses igen.
Richard Mille.
Väldigt tjusig.
Vill din fru att du ska sälja den här med?
- Jag är skild. - Verkligen?
Och du har tappat bort dokumenten för den här också?
Gå hem, förhandlare.
- Va? - Ingen affär utan dokument.
Sa du inte att du kunde sälja vidare sånt?
Och nu säger jag till dig,
- lägg av i tid. - …sålde mig den…
Jag förstår inte.
Inte mitt problem.
- Du får den inte. - Ge mig den!
- Ge hit ringen! - Jag borde gjort det här för länge sen.
- Stick. - Ge mig ringen, för fan!
Det är min mors ring!
Drar du kniv här inne, din jävel?
Jösses.
Din skit. Du är en riktig skit, Donnie.
- Kom igen! - Dra åt helvete med din mamma.
- Det räcker, Donnie. - Jag vill bara ha min ring, Lu.
"Jag vill bara ha min ring, Lu."
- Skit på dig, Rocco. - Fattas 200.
Kom igen, Rocco. Det är för fan min mors ring.
Vem tror du att du lurar?
Släpp kniven och lämna min butik.
Du kan gå oskadd.
Eller tillbringa sex månader och önska att du var död.
Okej, Lu. Fan också. Förlåt, Lu. Okej?
- Min mors ring. - Lova att inte komma tillbaka.
Snälla Lu.
Säg det, Donnie.
Jag ska inte komma tillbaka.
Om du kommer in hit igen
får du ett stort hål i kroppen, fattar du?
Ja, ja.
Du borde skämmas, Donnie.
Du är kvar än.
Hör på, jag sitter illa till.
Det gör du inte alls.
Du bara tror det.
Jag kan inte hjälpa dig.
Hör på, du kan säga ditt pris.
Måste jag be Rocco köra ut dig?
Helvete!
Det är Lu.
Jag skickar ett bilnummer.
Ta reda på allt du kan om killen.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson