Vi har en mindre struktur enn Bailey her.
Vi deler ikke kundene inn etter sektorer, men forhold.
De ansatte får provisjon, men jeg samarbeider med en manager
om et spesifikt mål om jeg tror det går bedre.
- Åpenhet innenfor kontoret. - Ja, fornuftig.
Ja. Jeg vet du er vant til en mer individuell tilnærming, Coop,
men jeg tror du kan passe inn her.
Kom inn, Max.
- Kjenner du Max Cone? - Gjør jeg?
Robin Hood-middagen. Du bød over meg på Taylor Swift-suiten.
Beklager. Jeg har en datter på 17 år. Det ville blitt vanskelig for meg.
- Tror jeg nok. - Max er en stjerne.
Har hatt suksess i fremvoksende markeder.
Gleder meg til å høre om det. Er du klar over lojalitetsplikten?
Juridisk bryr seg ikke. Det vil koste for mye, selv for Bailey.
OK. Så jeg har mine kunder, men alt er synlig, selvfølgelig. Vanlig lønn.
Vi må bare bestemme prosenten. Høres det greit ut?
Ikke helt, nei.
Det er Max' kunder. Du leies inn for å jakte på og samle kunder for et honorar.
- Vi ser hvordan det går. - Du og jeg vil samarbeide.
Skaffe kunder til guttungen? Han bygger kundegrunnlaget, og jeg må gå?
- Jeg trenger ingen hjelp. - Det mener visst sjefen din, Max.
- Ellers var samtalen unødvendig. - Coop.
Three Yankees oppnådde bare 7 % i fjor.
Året før lå dere 20 % under mens andre tjente bra.
- Vi overgikk aksjene på indeksen. - Ingen bryr seg om det, Max.
- Hvem er faren hans? - Hva?
Jeg skjønner alt at han er noens sønn.
- Min søsters. - Vel, onkel Ben.
Du er ett marginvarsel fra å bli eiendomsmegler,
men vil gi nøklene til en drittunge i billige sko, en vinner i sædlotteriet?
- Du kan ikke… - Hold kjeft, Max.
Coop.
Ben, du er et synkende skip.
- Et billig poeng i middagsselskaper. - Ingen andre er villige til å møte deg.
Og hva sier det om deg?
Lykke til.
Jeg var arbeidsledig og uansettelig,
satt i en bil til 200 000 dollar iført min beste dress og en stjålen klokke.
Ingenting ga mening, så jeg måtte overveie noen alternativer.
Patek Philippe Nautilus, 18 karat. En fin klokke.
Jeg må sjekke, men jeg tror jeg kan gi deg 175 000 for den.
- De selger godt på bruktmarkedet. - 200 000.
185 000. Beste og siste tilbud.
- Solgt. - Bra.
Jeg trenger bare esken og papirene.
Den er ikke ny.
Nei, men den har et serienummer og en garanti som jeg trenger.
Jeg har ikke noe av det. Den var en gave.
Jaså? Beklager, min venn. Ingen papirer, ikke noe salg.
Hva om jeg senker prisen?
Her.
Gå dit i Bronx. Spør etter Lu.
- Lu? - Ja. Si at Lipschitz sendte deg.
VARGAS PANTELÅNER
Heter du Lu?
Hvem spør?
- Lipschitz sendte meg. - Jeg heter Lu.
- Hvordan kjenner du Lipschitz? - Vi møttes nettopp.
Hvor? En bar, en synagoge, et AA-møte, hvor?
I butikken hans. Jeg bare… Jeg prøver å selge denne.
Vi går på bakrommet, Rocco. La meg få se.
Gå opp og se på TV mens Bubby gjør forretninger.
OK.
Altså… Min kone synes at den er altfor prangende.
For prangende?
- Er det derfor du ikke har giftering? - Skal du kjøpe den eller analysere meg?
Jeg kan gjøre begge deler samtidig.
- Du får 65 000. - Lipschitz ville gi meg 185 000.
Fikk du solgt den på lovlig vis, ville du ikke kommet hit.
Nittifem tusen.
Vi ser ikke ofte menn som deg her. Hva er du? Børsmegler?
Samme det. Poenget er at du kjøper og selger ting du aldri rører.
Du finner på en verdi.
Ferdigheten din er å selge den verdien til andre rike idioter.
Nå vil du selge noe til meg som du kan holde i hånden.
Det er noe nytt for deg.
Du forstår ikke dette markedet, men tror du kan forhandle.
Det er ikke lurt, men dumt.
Kanskje det er desperasjon.
Det første ærlige du har sagt. Nå kan vi gjøre forretninger. Du får 60 000.
- Du sa nettopp 65 000. - Avtale.
Du fikk meg opp til originalprisen. Du kan forhandle.
Baby!
På tide å gå.
- På tide å gå. God morgen. - Vi er sent ute.
Svarte du på pappas melding?
- Kødder du? - Bare svar ham. For min skyld.
- Greit. - Du!
Ha det, mamma.
Armen i været mens du trekker pusten. Venstre arm bak.
- Vi legger armen bak. - G-strengen skjærer inn i meg.
Vær så god.
Hei.
HELSE- OG RÅDGIVER-SENTER
Takk.
Hun er ekspert på måter å kalle mammas kjæreste for en dritt.
Det var bare en selfie jeg delte med kjæresten, som han igjen delte…
Jeg sluttet i robotikklubben.
- Hva skjedde? - Du kan ikke tvinge meg til å snakke.
Han kommer ned med blomster og gir meg det våteste tungekysset
jeg noen gang har opplevd.
Mark.
Mamma kjeftet, som hun pleier. Jeg viste igjen at hun hadde rett.
Kan vi være enige om at det er forskjell
på å sitte igjen og på å skrape opp en bil med en nøkkel?
- Ja, jeg vet det. - Er det første gang du har gjort sånt?
At jeg ble tatt.
- Kjenner du eieren av bilen? - Nei, det var ikke sånn.
Så hvorfor gjøre det? Kanskje du ikke vet det, men jeg lurer på…
- Hva tenkte du på? - Jeg blir bare så innmari sint.
Ikke egentlig sint, mer en slags energi
som bygger seg opp inni meg og gir meg angst.
Til slutt føler jeg at jeg vibrerer på grunn av det.
Hvis jeg ikke gjør noe, vil jeg eksplodere.
Så knuser jeg et vindu eller skraper på en bil med en nøkkel.
Og det bare siver ut av meg, og jeg kan endelig puste igjen.
Vi har alle en drøm, et nirvana vi ser for oss.
Stedet vi vil dra til om vi endelig har fått til alt,
suksess, lykke, fred.
For meg var det Westmont Village, med dyre hus, grønne plener og eksklusive klubber.
Men jeg lurte nå på om drømmene mine var like fulle av dritt som resten av meg.
Hei, Coop!
Oakwood Country Club. 100 000 i året gir deg rett til
å betale 40 % mer for enhver salat, burger, kaffe og cocktail.
Er du ikke medlem, virker det på andre som om de ikke vil ha deg.
Det urgamle konseptet "sosial utpressing",
men det stoppet meg ikke i å føye meg på lik linje med de andre idiotene.
Bra.
- Jeg må jobbe hardt. - Hvorfor spiller hun med Nick?
- Fordi du er sen. - Men tennis er min greie.
- Kan du be ham om ikke å gjøre det? - Vi planla det ikke.
- Turneringen er i morgen. - Hun klarer seg.
Hun må få en UTR på 9 før Princeton vil se på henne.
- Jeg trodde hun lå på 9. - Nei, hun har 8,7.
Hun må vinne to kamper mot fire- eller femstjerners spillere.
- Hvordan kan en basketstjerne hjelpe? - Han var her i tide.
Du har rett. Kom igjen.
Hei.
Beklager. Jeg prøvde bare å hjelpe.
Hører jeg om noen som trenger å få kona knulla, så skal jeg si ifra.
- La oss jobbe ved nettet. - Treneren ber oss la være.
Han har rett, unntatt når han
ikke har det.
- Turneringen er i morgen. - Det er grunnleggende greier. Slå hardt.
- Går det bra? - Bra. Den var god.
- Du slo kjæresten min i balla. - Det var verdt det.
Hei, Tori.
- Hei, Chels. - Lykke til i morgen.
Du også. Bitch.
- Trodde dere var venner. - Ja, men det er bare én plass på laget.
Kanskje hun ikke kommer inn på Princeton.
- Kanskje jeg ikke gjør det. - Nå oppfører du deg dumt.
Tilbake til grunnlinjen. Kom igjen.
- Du og Nick har det visst bra. - Ja.
Det er tidlig i forholdet.
- Tidlig? Han bor jo nærmest hos deg. - Nei da. Jeg sender ham hjem.
Jeg liker å ha sengen for meg selv.
Send ham til meg. Jeg kan ha ham i garasjen og ta ham ut når jeg vil stusses.
- Hva mener du? - Maggie og jeg trener hos ham.
Gode klasser.
- Jeg foretrekker Equinox. - Fordi Mel trenger litt avstand.
- Pokker. - Hva er det?
Paul er her.
- Herregud. Er det servitrisen? - Ja, i egen høye person.
Vi ser alt av henne nå.
Tenk at han tok henne med. Burde være en regel mot det.
- Faen ta henne. - Ja, faen ta.
- Hvor gammel er hun? 16? 17? - 24.
- Hun heter Misty. - Jeg ville gjettet Savanna. Misty passer.
Ja.
Dere har vært på restaurantene. Alle servitrisene ser slik ut.
- Nå, nå. - Hva er det?
- Utenom de nærværende. - Det går bra.
Han valgte meg for 15 år siden da jeg gikk i sånn bikini.
Gi deg, Sam. Du er sexy som bare det.
Og når du er klar, skal vi finne en passende ungkar til deg.
Ja.
- Du vil få mer pikk enn du kan takle. - OK.
- Hva vet du om pikk? - Takk, dere, men hun kan beholde ham.
- Du beholder pengene hans. - Hei. Sånn skal det låte.
Weekendbrunsj på klubben hvor man finner god mat,
godt selskap og en endeløs demonstrasjon av statusforbruk.
Jeg hadde nok sett det før, men nå så jeg det med nye øyne.
Hei, hvordan går det?
- Hei, Coop. Vil du sitte her? - Vet ikke. Har dere sett Hunter?
- Noen? - Han er i nærheten.
Jake. Hei.
- Hei. - Faen.
- Hei sann, Jake. Hvordan går det? - Mr. Cooper.
Beklager det her om dagen. Jeg ble litt overrumplet.
- Det ble jeg også. - Det ble du nok.
Jeg håper du ikke får noen… varige men.
- Og jeg håper du ikke bærer nag. - Jeg bærer ikke nag.
- Bra. Kom og få deg litt mat. - Ja, kom hit, Jake.
- Nå? - Det er bedre om du mener det.
Det er bedre om han holder buksa på. Forstår du?
Si ifra til Hunter at jeg ser etter ham.
Takk.
- Hei. Står til? - Jeg er fremdeles sint på deg.
Jeg vet det, men jeg husker ikke hvorfor.
- Faen, Coop. - Jeg tuller. Jeg tuller. Unnskyld.
Jeg beklager det som skjedde. Jeg var litt distré.
Jeg ville forblitt sint, men Paul har med servitrisen sin hit, og jeg er sårbar.
- Ja. Så du hva hun hadde på? - Det la jeg ikke merke til.
Fordi det var så lite.
Poenget er at jeg må føle meg sexy, så du får en ekstra sjanse.
- Jeg vil gjøre det verdt det. - Ja.
- Hei, jenter. - Hei. Hvordan går det? Hei, damer.
- Hei. - Brad, Jules.
- Hei, Coop. Hva skjer? - Som før. Hvordan går det i banken?
De driter i buksa pga. renteøkningen.
- Vi vil klare oss. - Ikke snakk jobb, dere.
Jeg så deg spille tidligere. Du er sterk.
- Takk, Mr. Cooper. - Jeg så Nick spille med Tori.
- Tar du inn proffen? - Coop er proffen. Spilte for Princeton.
- Visste jeg det? - Det er lenge siden.
Jeg tror døtrene våre vil komme til finalen igjen som i fjor.
- Hva tror du? - En god investering.
- Hei. Hvordan går det? - Hei.
Bra, alle sammen. God helg.
- Hvordan var bassenget? - Bra.
Når vi snakker om investeringer… Jeg ordnet intervjuet hos Three Yankees.
- Det var en drittjobb. - Og den kunne vært din.
Alle unngår deg, min venn.
Før du er tilbake der du var, må du få en fot i døra.
- Jeg åpnet døra. - Jeg vil ikke synge for maten.
- La oss si hva du sier om et halvt år. - Du er bekymret for dine 5 %.
Ja, i tillegg til de 40 000 du skylder meg.
- Jeg sier det bare. - Jeg sier bare…
- Jeg må gå. - Du kom nettopp.
Men jeg må gå. Hei.
- Hei, pappa. - Hei.
Er du dopa?
Nei.
- Knapt. - Hunter.
- Det går bra. Bare ett trekk. - Ta det rolig. Du er for ung.
- Skulle ikke du skaffe trommene? - De er hos meg.
Kan vi hente dem? Vi kan bruke mammas bil.
Det er en god idé. Jeg har bare noen ærend først, så henter vi dem.
Avtale.
Kan ikke du gå og bytte bil?
Kan du det?
- Hun blir sprø om hun tror jeg er høy. - Da burde du ikke gjort det.
Hent nøklene.
- Hvordan gikk det? - Bedre enn forventet.
Jaså? Du vil trenge den.
Hva faen er det?
Har du ikke sett Assmobilen? Den er Nicks. Han er stolt av den.
Det er han nok.
- Takk. - Helt i orden.
- Ta den. - Ja.
Unnskyld.
Hallo. Hallo. Kom inn.
Vi har en ny kaffemaskin.
Jeg skal lage kaffe til alle.
- Ble du kastet ut? - Nei, de kastet meg ikke ut.
- Jeg bare spør. - Vi prøver bare å finne et bedre sted.
- Kan hun ikke bli hos deg? - Mamma.
Dette er jo ikke The Ritz. Hvorfor vil du være her?
- Jeg har ikke gjesterom. - Jeg glemmer at du har flyttet.
- Hvis det blir vanskelig, kan jeg… - Nei, selvfølgelig ikke.
- Jeg bare sier det. - Hva er det du sier?
Skulle gjerne visst hvorfor dere på død og liv må ødelegge livet deres.
Hvem vil ha koffeinfri?
- Jeg. - Vi har ikke det, Ron.
- De i sølv er koffeinfrie. - Det var de blå, og alle er brukt opp.
- Vil du ha den? - Et godt tidspunkt å la angsten tilta.
Jeg setter tingene dine oppe.
- Kaffen din, Andy. - Jeg tar den senere, pappa.
Jeg så Bruce og familien på butikken.
Han har to fine unger med nydelig hudfarge.
- Litt lysere enn Bruce pga. kona. - Så fint, mamma.
Han var glad for å se meg, tross alt.
Jeg tenkte på hvordan ting kunne vært om dere hadde giftet dere den gangen.
Jeg ville fremdeles vært meg.
- Skulle du gifte deg? - Hun trakk seg fra sitt eget bryllup.
- En psykotisk episode. - Jeg klandrer deg ikke, jeg bare sa det.
- Endringer i planen. Vi drar. - OK.
Hva skjer?
- Hvor skal dere? - Kunne du ikke ha redd opp sengen?
- Jeg skulle gjøre det. - Ja. Kom. Vi drar.
Glad i deg, mamma.
Glad i deg, pappa.
Kom.
Denne veien.
Ingen drakk kaffen.
Bestemor suger.
- Du har så rett. - Du kan få mitt rom, Ali.
Det er snilt, men jeg vil ikke trenge meg på.
Det går bra. Jeg er sjelden der.
Faen.
Ikke stå i døra. Det er ekkelt.
Beklager. Her er det siste.
Bra. Takk.
- Beklager at jeg flytter på deg igjen. - Det går bra.
Jeg må bare få litt orden på livet, så finner jeg et sted til deg.
Du har tatt deg av meg i mange år.
Du tror du rotet til ting, men du er en over gjennomsnittet god bror.
Jeg trenger deg.
Herregud.
SAMANTHA LEVITT VEDLEGG 1 BILDE
Jeg har noen ærender jeg må gjøre. Klarer du deg her alene en stund?
- Jeg trenger ingen barnevakt. Lev livet. - Greit.
Rydd her. Ordne opp. Kom igjen.
For 80 år siden flyktet Herschel Levitt fra Hitler til USA,
hvor han skrapte sammen nok penger til en liten kafé i Upstate New York.
Da hans prediabetiske barnebarn Paul, Samanthas mann, tok over,
var det ni kaféer og flere fine restauranter.
Herschels rike, som hadde brødfødd familien i et århundre,
ble offer for delstatens skilsmisselov fordi Paul ikke kunne holde kuken i buksa.
Hei.
Hva faen er det?
Den er Nicks. Ganske smakfull, ikke sant?
- Hvorfor har du Nicks bil? - Vi byttet.
Jeg måtte hente et trommesett til Hunter. Det har vært en lang dag.
- Skal jeg sette den i garasjen? - Nei, jeg har en bedre idé.
Vent. Ta meg på rumpa.
Ja. Kom igjen. Herregud.
Ja. Ja. Fy faen. Herregud.
Vent. Faen.
Faen!
Nick vil elske lukten i bilen.
- Du forlot klubben raskt i dag. - Ja, det var noen familiegreier.
- Alt i orden? - Ja. Ja, det går bra.
Det er blitt vanskelig å dra til klubben. Lyspunktet er å se deg.
Men vi må late som om ingenting skjer.
Jeg tror ikke jeg orker å være midtpunktet i en strid nå.
Nei, dine greier er gammelt nytt, mens mine er i høygir.
Kjæresten prøvde å snakke med meg i dag om Henrys angst.
- Hvordan gikk det? - Ikke så bra som hun håpet.
Vet ikke om jeg bør hate eller synes synd på henne.
Hat ham. Synes synd på henne.
- Og knulle deg. - Nettopp.
Nå er jeg bekymret for om Henry har angst.
- Hun kom seg inn i hodet ditt. - Ja. Det er bare så irriterende.
Skal du dra?
Jeg tenkte jeg kunne bli her i natt. Dra før ungene våkner.
En god idé.
Vi kan høre på en podcast. Det er en veldig fin en.
- Den handler om å holde orden i hjemmet. - OK.
Man legger lokkene til ting på ett sted.
Det er smart.
Og så må man ha et helt rom bare til bagasjen.
Et bagasjeværelse. Det er jo praktisk.
Ikke? OK.
Hvordan gikk det med pappa i dag?
- Bra. - Gjorde dere noe hyggelig?
Det er greit å ha det moro med ham. Det vil ikke såre meg.
Jeg vet det.
- Og det er helt greit å savne ham. - Det føles ikke noe særlig annerledes.
Hvorfor?
Jeg måtte tisse.
Jeg forstår.
- Kan du bre på meg? - Selvfølgelig.
Hvor skal vi? Hopp i senga.
Sånn. La meg bre på deg. Sånn.
OK. God natt.
Jeg må ha dragen min.
- Hvor er den? - På kommoden.
Ja, der er den.
Denne karen? Ja.
OK. Her er dragen din.
Kan du bli til jeg sovner?
Ja, det går bra. Jeg skal være her.
Nå sover vi snart begge. OK. Sånn, kompis.
Det var i slike øyeblikk, som da jeg satt på gulvet hos noen andre
og bredde på noen andres unge,
at jeg forsto hvor langt man kan drive bort fra sitt eget liv.
Hallo?
God morgen.
Jeg slet med å få dreis på kjøkkenet ditt.
Jeg dro ut og kjøpte alle favorittene fra da vi var barn.
- Kjøpte du melk? - Faen heller.
- Jeg tuller. Jeg tror jeg har melk. - Drittsekk.
- Sam Levitt, altså? - Ja.
Jeg forstår det nå som du sier det.
Dere er begge attraktive og nylig single. Ingen er single her.
Det er enten Sam Levitt eller utroskap.
- Skulle ønske jeg ikke hadde sagt noe. - Nei da. Sam er ei sexy dame.
Etter det jeg husker. Du kunne valgt en som er mye verre.
- Ikke sant? - Det er greit.
Hva?
Vi pleide å ha dem på middag. Vi pleide å dra til dem.
Nick og Ivy også. Nå er Nick med Mel, og jeg ligger med Sam, og jobben min…
Det føles som om noen har ristet hele universet, og at jeg har gått meg bort.
Velkommen til mitt liv.
Jeg skal rydde.
- Skal du? - Antakelig ikke.
NICK BRANDES HEI, KJÆRE. HVOR ER DU?
HANDLER MAT. ER LITT SEN. VI MØTES PÅ KLUBBEN.
Hvor gammel er du, Tony?
- Ble nettopp 41. - 41? En god alder. Jeg husker den.
Rett etter det håpløse slitet i trettiårene
hvor man begynte å føle seg voksen. Så oppdager man at det ikke finnes voksne.
Og man har ikke peiling.
- Plutselig drikker man på dagen i en bar. - Noe å se fram til.
Går det bra?
- Ja. Ikke bry deg om meg. - Du vet det…
- Jeg trodde jeg var eldre enn deg. - Du lyver dårlig.
- Vil du ha en til? - Ja, men jeg skal ikke det.
Takk, unge mann.
Ha en fin dag.
Brad og Julie Sperling var ikke hjemme.
Ja!
Jeg visste hvor de var.
Det visste jeg fordi jeg også skulle vært der.
Ute, 30, 40.
Deuce.
Bingo.
Hallo?
Jules drev med M&A i en bank. Hun var bedre enn sine mannlige kolleger.
Mannen Brad var fra New Englands overklasse, med røtter fra Mayflower.
Brad tilbrakte tiden med å spille golf og lese bøker om kriger. Ikke dårlig.
Datteren deres Chelsea var hyggelig, men jeg håpet datteren min ga henne bank
på tennisbanen der og da.
Richard Mille Felipe Massa med automatisk kronograf, ramme i rosegull og titan
og flyback-funksjon. Kan selges for rundt 225 000 dollar.
Brad hadde ikke brukt sin på mange år, så han ville nok ikke savne den.
Kanskje han hadde glemt den.
Ute! Game, sett og match. Tori Cooper går videre til finalen.
SPØRSMÅL OG SVAR
Jules og Brad overlot ingenting til tilfeldighetene.
De hadde kjøpt hele opptaksprøven med alle svarene.
30-all.
Beklager.
Unnskyld meg.
Beklager.
- Seriøst? - OK. Jeg vet det. Unnskyld.
Hva var viktigere enn dette?
- Du gikk glipp av to kamper. - Noe skjedde. Hun gjør det bra.
Tuller du? Hun dominerer.
Da jeg ba deg stille opp, mente jeg å komme i tide.
- Du har blitt en karikatur. - Jeg sa unnskyld.
- Ikke meg du må si unnskyld til. - OK. Kan vi la det være?
- 40, 30. - Heia!
Ute! Deuce.
Bra, Chels.
Det var rart å være her med noen når jeg hadde rotet rundt i huset deres,
og hadde klokken deres til 225 000 dollar i lommen, uten at de visste noe.
For å være helt ærlig, så hatet jeg det ikke.
- Pang! Ja! - Ja!
Game, sett og match.
Det var jenta si det.
Ja, ja, ja!
- Du løp på nettet. - Det er grunnleggende tennis.
Kom hit.
Jeg mente ikke at småtyverier var en løsning på problemene mine.
Men Lu ga meg 65 000 uten å stille spørsmål.
Og i min situasjon var det vanskelig å takke nei til en slik handel.
Rocco? Er Lu her?
Noen spør etter deg.
Den hvite fyren som ser ut som om han grer håret ofte.
OK.
- Forhandleren. - Hyggelig å se deg igjen.
Richard Mille.
Veldig flott.
Ber kona deg om å selge denne også?
- Jeg er skilt. - Sier du det?
Har du mistet papirene til denne også?
Dra hjem. Ingen dokumenter, ingen avtale.
Du sa du kunne selge sånt.
- Slutt mens du ligger foran. - Jeg forstår ikke hva du mener.
Ikke mitt problem.
- Du får ikke ringen. - Gi meg den!
- Stikk! - Gi meg ringen, Rocco!
- Det er mors ring! - Trekker du en kniv her?
Herregud.
Du har vært en skikkelig dritt, Donnie. Til helvete med deg og mora di!
- Det holder, Donnie. - Jeg vil ha ringen.
"Jeg vil ha ringen." Han mangler 200.
- Gi deg. Det er mammas ring. - Hvem er det du lurer?
Legg fra deg kniven og gå ut.
Du kan gå nå eller angre det neste halve året.
Greit, Lu. Faen heller. Unnskyld, Lu.
- Mammas ring… - Si du ikke kommer igjen.
- Gi deg, Lu. - Si det, Donnie.
Jeg kommer ikke igjen.
Kommer du inn hit igjen, drar du med et stort hull. Forstått?
- Ja, ja. - Du er en skam, Donnie.
Er du her?
Jeg har det litt vanskelig.
Det har du ikke. Det er bare noe du tror.
- Jeg kan ikke hjelpe deg. - Bare si en pris.
Må jeg be Rocco vise deg veien ut?
Faen!
Det er Lu. Jeg sender deg et bilskilt.
Gi meg alt du kan på denne fyren.
Tekst: Tina Shortland