Jo, jsme mnohem míň strukturovaní než Bailey.
Klientelu nedělíme podle odvětví, ale podle vztahů.
Děláme za provizi,
ale manažerům občas klienta přidělím, pokud tak mají větší šanci k úspěchu.
- Jsme transparentní. - Jo, to dává smysl.
Vím, že jsi zvyklý informace nesdílet, Coope,
ale myslím, že bychom si skvěle sedli.
Maxi, pojď.
- Coope, znáš Maxe Conea? - Neznám, nebo jo?
Z benefice. Získal jste ten salonek na koncert Taylor Swift.
- No jo, omlouvám se. - Jo.
Mám 17letou dceru, ta by mi dala.
- Chápu. - Max je hvězda.
Slaví úspěchy ve start-upech.
Těším se, až mi o tom povypráví.
- Víš o té mojí doložce? - Právníky to netrápí.
Vymáhání by bylo moc drahý i na Baileyho.
Dobře, takže si povedu vlastní klientelu, transparentně.
Ostatní zůstane při starým. Zbývá jen vyřešit moje procenta. Ne?
Ne tak docela, ne.
Ti klienti by byli Maxe.
Najali bychom tě na lov lidí za úplatu.
- Uvidíme, jak to půjde. - Kapitál bychom přinášeli oba.
Takže mladýmu pochytám lidi, aby měl klienty, a pak mě pustíš k vodě.
No tak. Pomoc nepotřebuju.
Bez urážky, Maxi, ale váš šéf si to nemyslí,
jinak bychom tady nebyli, ne?
- Coope. - Three Yankees udělaly blbých 7 %, Bene.
Předloni jste ztratili 20 %. Ostatní byli v plusu.
- Celkově jsme překonali ETF. - Maxi, ticho, ETF nikoho nezajímá.
- Kdo je jeho táta? - Cože?
Je tu chvíli, a už vím, že tu má rodiče.
Je od mojí sestry.
No, strýčku Bene,
jsi jeden margin call od prodávání bytů v Jersey
a klíče předáš nule v levných botách, co má protekci.
- Nemůžete sem přijít… - Drž hubu.
Coope.
Bene, jste loď, co jde ke dnu.
Jste prostě k smíchu.
Ale jsme jediní, co se s tebou chtěli sejít.
A co to o vás vypovídá?
Hodně štěstí.
AKCIE TECHNOLOGICKÝCH FIREM ZAŽÍVAJÍ REKORDNÍ 2. KVARTÁL
Byl jsem nezaměstnaný, nezaměstnatelný,
seděl v autě za 200 000 dolarů,
měl svůj nejlepší oblek a kradený hodinky.
Nic nedávalo smysl, ale bylo to tak,
takže bylo načase zvážit další možnosti.
Patek Philippe Nautilus, 18 karátů.
Hezké hodinky.
Kouknu se do katalogu, ale myslím, že vám za ně můžu dát asi tak 175 000.
V bazarech je po nich poptávka.
Za 200.
Za 185.
Poslední nabídka.
- Prodáno. - Výborně.
Budu potřebovat krabičku a papíry.
Nejsou nové.
Vím, ale potřebuji sériové číslo a certifikaci pravosti.
Ale nic z toho nemám.
Byl to dárek.
Jistě.
Je mi líto, příteli. Bez papírů to nepůjde.
A co když snížím cenu?
Prosím.
Zajděte sem, do Bronxu.
Bude tam Lu.
- Lu? - Jo. Povězte, že jste od Lipschitze.
ZASTAVÁRNA VARGOVÁ
Vy jste Lu?
Kdo se ptá?
- Pardon, poslal mě sem Lipschitz. - Lu jsem já.
- Jak Lipschitze znáte? - Znám ho ode dneška.
Odkud? Z baru, synagogy, sezení alkoholiků, odkud?
Z jeho obchodu, jenom se snažím prodat tohle.
Jdeme dozadu, Rocco.
Pojďte, mrkneme na to.
Běžte nahoru koukat na telku. Babička má práci, jo?
- Dobře. - Dobře.
Jo, takže, moje žena si myslí, že jsou moc okázalé.
Moc okázalý, jo?
A proto ani nemáte snubní prsten?
- Koupíte je, nebo mě chcete analyzovat? - Stíhám oboje.
Dám vám za ně 65.
- Lipschitz mi nabídl 185. - Ale poslal vás za mnou.
Nemohl jste je prodat legálně.
Devadesát pět.
Vaše sorta lidí sem moc nechodí.
Co jste zač? Obchodník? Makléř?
To je jedno.
Jde mi o to, že jste člověk, co kupuje a prodává nehmotný věci.
Cenu všeho si jenom vycucáváte z prstu.
A umíte to prodávat ostatním bohatým šmejdům.
Teď jste přišel a prodáváte mi nějakou reálnou věc.
Jste v tom novej.
Tomuhle trhu nerozumíte, ale myslíte si, že můžete smlouvat.
To není chytrý, ale přímo hloupý.
Třeba jsem jenom zoufalý.
První upřímná věta.
Můžeme přejít k obchodu.
Dám vám 60.
Teď jste říkala 65.
Platí.
Dostal jste mě na původní nabídku.
Smlouvat umíte fakt skvěle.
SOUSEDSKÁ TAJEMSTVÍ
Lásko.
Už je čas.
- Ahoj. - Máme zpoždění.
Hele, odepsala jsi tátovi?
Děláš si srandu?
Odepiš mu prosím. Kvůli mně.
Jo, dobře.
Čau, mami.
Na nádech paži k nebi a pravou paži dolů.
Levou pak dolů…
Zařízly se mi tanga.
Prosím.
Dobrý den.
WELLNESS & PORADENSTVÍ
Díky.
Vyžívá se v tom, že přítele mé mámy nazývá kreténem.
Bylo to jenom selfíčko, co jsem poslala příteli,
ale on ho pak rozeslal kámošům…
- Už nechodím do kroužku robotiky. - Co se stalo?
K mluvení mě nemůžete nutit.
Přišel dolů s kytkama,
dal mi toho nejpřehnanějšího francouzáka, co kdy kdo zažil…
Marku.
Jo, máma na mě vyjela jako vždycky.
Asi jsem po tisící zase ukázal, že má pravdu.
Moment.
Uvědomuješ si, že existuje rozdíl
mezi tím být po škole a klíčem někomu ojet auto?
Jo, uvědomuju.
Tohle jsi udělal poprvé?
Poprvé mě chytili.
- Víš, čí auto to bylo? - Ne, to nebylo důležitý.
A proč jsi to udělal?
Možná to nevíš, ale mě by zajímalo,
co se ti honilo hlavou.
Občas se prostě hrozně naštvu.
Není to úplně vztek, spíš taková energie,
která uvnitř mě narůstá a jsem z ní nervózní.
A dosáhne to bodu, kdy mám pocit, že celej vibruju,
a když s tím něco neudělám, tak vybuchnu, víte?
A pak třeba rozbiju okno nebo klíčem ojedu auto.
A jako by se to ze mě dostalo ven a já zase mohl dýchat.
Všichni máme sen, nějakou představu nirvány.
Chceme být ve stavu, kdy jsme konečně všeho dosáhli:
úspěchu, štěstí, klidu.
Pro mě to byla Westmont Village
s domy za desítky milionů, hezkými trávníky a exkluzivními kluby.
Ale začínal jsem tušit, že moje sny byly stejně falešný,
jako jsem já.
Čau, Coope!
Oakwood Country Club. Za 100 000 ročně si můžete
kupovat o 40 % dražší saláty, burgery, kafe a koktejly, co tu nabízejí.
Když ale členem nejste, vypadá to, že vás vzít nechtěli.
Je to odvěká taktika sociálního vyloučení.
Sice jsem to věděl, ale stejně jsem se zařadil mezi ostatní.
Hezky.
- Musím trochu zabrat. - Proč hraje s Nickem?
- Protože jdeš pozdě. - Pěkně!
Na tenis jsem tu já. Můžeš do toho Nicka přestat zatahovat?
Nebylo to v plánu. My nevěděli, kdy přijedeš. Turnaj je zítra.
Ona to zvládne.
Musí mít nejmíň UTR 9, jinak se na Princeton nemá šanci dostat.
Ona nemá 9?
Ne, 8,7.
Musí vyhrát dva zápasy po sobě proti skvělým hráčkám.
A jak jí pomůže basketbalista?
Byl tady. Včas.
Máš pravdu.
Jdu na to.
Čau.
Čau, promiň, jen se snažím pomoct.
Jo, až budu vědět o někom, kdo chce opíchat manželku, dám ti vědět.
- Dáme si hru na síti. - Trenér říkal, ať k síti nespěcháme.
Má pravdu, ale někdy…
ne.
- Turnaj je zítra. Teď se to nehodí. - Jsou to základy, ukážu ti to.
Dej pořádnou ránu.
Dobrý?
Hezky. Ta sedla.
Praštils mýho kluka do koulí.
Jo, ale stálo to za to.
Ahoj, Tori.
- Ahoj, Chelsea. - Hodně štěstí zítra.
I tobě. Krávo.
- Nejste kámošky? - Jo, ale v tenisovým týmu
je na škole jenom jedno místo.
No třeba se na Princeton nedostane.
- Třeba se tam nedostanu já. - Neblbni.
Tak pojď. Zpátky na základní čáru. Jedem.
S Nickem vám to klape, co?
Docela jo.
Zatím jsme na začátku.
Na začátku? Vždyť s tebou v podstatě bydlí.
Co? Ale ne.
Pořád ho posílám domů.
Mám ráda postel sama pro sebe.
Pošli ho ke mně. Bude v garáži jako sekačka.
- Vytáhnu ho, až budu potřebovat posíct. - Cože?
- S Maggie chodíme do jeho posilky. - Jo.
- Skvělý lekce. - Skvělý.
Mám radši Equinox.
- Potřebuješ klid, že? - Prosím tě.
- A sakryš. Holky. - No?
Je tady Paul.
Proboha. To je ta číšnice?
Jo, osobně.
A pořádně se tady ukazuje.
Nechápu, že ji sem vzal. Mělo by na to být pravidlo.
- Srát na ni. - Jo, srát na ni.
Kolik jí je? 16? 17?
Dvacet čtyři.
- Je to Misty. - Bože.
Hádala bych, že se jmenuje Savannah, ale Misty na ni sedí.
Jo.
V jeho podnicích jsi byla. Všechny číšnice vypadají jako ona.
Co je?
Samozřejmě kromě tebe.
Nic se neděje.
Vybral si mě před 15 lety. Nosila jsem podobný bikiny.
Přestaň, Sam. Seš pořád k sežrání.
A až budeš chtít,
dohodíme ti nějakýho svobodnýho chlapa.
Jo.
Nebudeš vědět, co s tolika pérama dělat.
Jasně.
Co ty víš o pérech?
Díky, holky, ale klidně ho může mít.
A ty zase jeho peníze.
Moje řeč.
Víkendový brunch v klubu nabízí dobré jídlo,
dobrou společnost a nekonečnou přehlídku neskrývaného konzumu.
Ne že bych si toho předtím nevšímal, ale teď to vnímám jinak.
Ahoj, jak se máte?
Ahoj, Coope. Přidáš se?
- Nevím. Neviděli jste Huntera? - Někde tady je.
Jakeu, ahoj.
- Ahoj. - Do prdele.
Nazdar, Jakeu. Jak se vede, kámo?
Pane Coopere.
Promiň za to minule.
Zaskočils mě.
Jo, zaskočilo to i mě.
Chápu.
Doufám, že nebudeš mít
žádný trvalý následky
a že je to mezi náma v pohodě.
- Jasně, v pohodě. - Fajn. Bezva, sedni si, najez se.
Jo, pojď. Donesu ti…
- Tak co? - Nemyslels to vážně.
Tak ať si nechá zavřenej poklopec.
Rozumíš mi? Pojď.
Jestli uvidíš Huntera, řekni mu prosím, že ho sháním.
Díky.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jak je? - Jsem na tebe naštvaná.
Jo, ale už si nepamatuju proč přesně.
- Proboha, Coope. - Jen žertuju. Promiň.
Sam, no tak. Promiň za ten večer, byl jsem myslí jinde.
Obvykle bych se zlobila dýl,
ale Paul si přivedl tu číšnici a mě to ranilo, což mě sere, tak…
- Jo. Viděls, co měla na sobě? - Nevšiml jsem si.
Protože toho měla tak málo.
Potřebuju si brzo zase připadat sexy, takže ti to prominu.
- Zařídím, abys toho nelitovala. - Jo.
- Čau, holky. - Čau, kluci. Jak je?
Ahoj, dámy.
- Ahoj. - Brade, Jules, jak je?
Čau, co je novýho?
Všechno při starým. Jak to jde v bance?
Dělají si hlavu s růstem sazeb,
- ale to dáme. - Prosím vás, dost té hatmatilky.
Chelsea, viděl jsem tě hrát, máš formu.
Děkuju, pane Coopere.
Viděl jsem hrát Nicka s Tori. Přivedls jí úplný eso.
To eso je ale Coop, lásko.
Hrál za Princeton.
O tom vím?
Bylo to už dávno.
No, tipuju, že to naše dcery dotáhnou do finále jako loni.
- Co myslíš? - Je to tutovka.
Ahoj, jak je?
Ahoj.
Máte se? Užíváte si víkend?
- Ahoj, jakej byl bazén? - Super.
Když je řeč o tutovce, ten pohovor u Three Yankees mě stál dost úsilí.
- No tak, byl to blbej flek. - A mohl být tvůj.
Všichni se ti vyhýbají.
A než se vrátíš, kdes byl, musíš se snažit.
Já ti otevřel dveře.
- Nebudu se doprošovat, Barney. - Uvidíme za půl roku.
Máš strach o těch svých 5 %.
Jo, stejně jako o těch 40 000, co mi dlužíš.
- Ale to říkám jen tak. - A já zase říkám,
- že musím jít. - Teď sis sedl.
Jo, ale jdu. Čau.
- Ahoj, tati. - Ahoj.
Jsi sjetej?
Ne.
- Minimálně. - Huntere.
- Klid, dal jsem si jednoho prda. - Přestaň s tím.
Jsi na to moc mladej.
Kde máš ty bubny?
To je na dýl. Jsou u mě doma.
Můžeme pro ně zajet?
Máminým autem.
To je dobrej nápad.
Nejdřív něco vyřeším a pak zajedeme pro bubny.
Platí.
Dobře. Tak běž prohodit auta.
Uděláš to ty?
- Co když si máma všimne, že jsem sjetej? - Zločin a trest.
Zajdi pro něj. Běž.
- Jak to šlo? - Líp, než jsem čekal.
Jo? Na, to budeš potřebovat.
NICKOVA POSILKA
- Co to sakra je? - Tys neviděl náš posilkomobil?
Patří Nickovi.
Je na něj hrdej.
To ti věřím.
- Díky. - Není zač.
- Ber. - Jo.
Promiň.
Ahoj, pojďte dál.
Máme nový kávovar.
Všem nám uvařím kávu.
Oni tě vykopli?
- Mami. - Ne, nevykopli.
Jen se ptám.
Chátralo to tam, hledáme jí lepší místo.
- A proč není u tebe? - Tak díky, mami.
No já jen, že to tady není jak v Ritzu.
- Proč chceš zpátky sem? - Nemám volnou ložnici.
Já zapomínám, že už nejsi v tom velkým domě.
Jestli je to problém, můžu prostě…
Ne, jistěže není.
- To jsem říkala jen tak. - A cos tím chtěla říct?
Jen že nevím, proč se oba tak snažíte
- podělat si život. - Bože. Ty vole.
Kdo si dá bez kofeinu?
- Já. - Tu nemáme, Rone.
- Stříbrný kapsle jsou bez kofeinu. - Ne, modrý. A došly.
Dáš si i tak?
Klidně, na zvýšení nervozity je teď vhodná doba.
Dám ti tašky nahoru.
Andy, káva.
Jo, tati, vypiju si ji později.
Viděla jsem Bruce s rodinou v supermarketu.
Má ty dvě rozkošný děti s překrásnou barvou kůže.
Jsou trochu světlejší než Bruce kvůli té jeho ženě.
Bezva, mami.
Zdálo se, že mě i přes to všechno vidí rád.
A myslela jsem jenom na to, jaký by to bylo, kdyby sis ho tehdy vzala.
Byla bych to pořád já.
- Měli jste se brát? - To je na dlouho.
Utekla z vlastní svatby.
- Nervově jsem se zhroutila. - Vím.
Nedávám ti to za vinu. Říkám to jen tak.
Změna plánů.
- Odjíždíme. - Dobře.
Počkat, co se stalo?
Kam jedete?
Nemohli jste tam uklidit? Ustlat?
- Měla jsem to v plánu. - Jasně.
Pojďte, jedeme.
Mám tě ráda, mami.
I tebe, tati.
Pojďte.
Tudy.
A kávu nikdo nepil.
Babička je hrozná.
Ani nevíš jak.
Můžeš bydlet u mě, Ali.
To je hezký, ale nechci ti tam překážet.
Mně to neva. Stejně tam moc nebývám.
Do prdele.
Nestůj ve dveřích, je to děsivý.
Promiň.
Na, tenhle je poslední.
Super, děkuju.
- Promiň za takovou změnu. - To nic, zvládnu to.
Potřebuju čas a trochu se zmátořit. Pak ti najdeme něco jinýho.
Andy, staráš se o mě roky.
Jestli myslíš, žes něco posral, věz, že brácha jsi nadprůměrnej.
Bez tebe bych to nedala.
Ach jo.
SAMANTHA LEVITTOVÁ 1 PŘÍLOHA
Musím si jít něco zařídit.
- Zvládneš to tady chvíli? - Chůvu nepotřebuju.
- Běž. Dělej si svoje. - Dobře.
A tohle ukliď. Dej to pryč. Šup.
Asi před 80 lety utekl Herschel Levitt před Hitlerem do USA.
Vydělal si na první malý hostinec za New Yorkem, kousek od dálnice.
Když podnikání převzal jeho vnuk Paul, Samantin muž s náběhem na cukrovku,
měl devět občerstvení a moře restaurací.
A Herschelovo impérium, které rodinu živilo skoro 100 let,
teď zničí newyorští rozvodoví právníci,
protože Paul neudržel ptáka v kalhotách.
Ahoj.
- Promiň, ale co to sakra je? - To je Nickovo.
Jo, má vkus.
A proč máš jeho auto?
Vyměnil jsem auta, abych Hunterovi odvezl bubny.
Ještě ho mám, dneska byl dlouhej den.
Mám ho dát do garáže?
Ne, mám lepší nápad.
Počkej. Sahej mi na zadek.
Jo. Pojď. Panebože.
Jo.
Jo. Sakra. Bože.
Počkej. Ty vole!
Ty vole!
Nová vůně auta se mu bude líbit.
Z klubu jsi dneska odešel rychle.
Jo, řešil jsem něco rodinnýho.
- A dobrý? - Jo, všechno dobrý.
Chodit do toho klubu je čím dál náročnější.
Dobrý je jen to, že tam chodíš taky. Ale musíme dělat, že mezi náma nic není.
Jo, být středem další klubové kauzy bych asi nezvládl.
Ale ne, tamto už je starý.
Teď se tam mluví o mně.
Ta Henryho přítelkyně se mnou chtěla mluvit o jeho úzkostech.
A jak to šlo?
Hůř, než doufala.
Upřímně nevím, jestli ji nesnášet, nebo litovat.
Jeho nesnášej, ji lituj.
- A píchat budu tebe. - Přesně tak.
Teď si ale dělám starosti, že má úzkosti.
- Vlezla ti do hlavy, co? - Jo.
Vím, je to otravný.
Už pojedeš?
Napadlo mě, že bych mohl zůstat přes noc.
Odjedu, než vstanou děcka.
To zní dobře.
Můžeme poslouchat podcast.
Vím o jednom skvělým.
Probírají tam organizaci domácnosti.
- A to… - Aha.
…že člověk má hrnce a pokličky dávat zvlášť.
Aha. To je chytrý.
Jo, a pak vyčleníš celou místnost jenom na zavazadla.
Máš místnost na zavazadla. To je praktický.
Ne? Tak nic.
Jak to s tátou dneska šlo?
- Dobře. - Dělali jste něco zábavnýho?
Klidně se s ním bavit můžeš.
Nijak mě to neraní. Vážně.
Já vím.
Je normální, že ti chybí.
Po pravdě to není o moc jiný než dřív.
Proč?
Musel jsem čůrat.
Chápu.
Můžeš mě uložit do postele?
Jasně, kamaráde. Kde to je?
- Tam. - Dobře, tak si tam vlez.
Tak.
Já tě přikryju. A je to.
Tak. Dobrou noc.
Potřebuju dráčka.
- Kde je? - Na komodě.
Aha, jo, je tam.
Tenhle? Jo.
Tak, kamaráde, tady máš toho dráčka.
Zůstaneš tady, dokud neusnu?
Jasně, kamaráde.
Budu tady, jo?
Budu tady. Můžeme usnout oba.
Tak jo.
Tak, kamaráde.
V takových chvílích,
kdy jsem v cizím domě uprostřed noci seděl na zemi u postele cizího dítěte,
mi docházelo, jak se může člověk odklonit od původního života a nikam se neposunout.
Haló?
Dobré ráno.
Trvalo mi seznámit se s tvojí kuchyní,
tak jsem šla sehnat jídlo, co jsme měli rádi jako malí.
A koupilas mlíko?
Já se poseru.
Dělám si srandu. Mlíko mám. Asi.
Pitomče.
Takže, Sam Levittová.
Jo.
Vlastně to dává smysl.
Jste oba atraktivní a čerstvě single.
A tady není single nikdo, takže máš na výběr Sam, nebo cizoložství.
Možná jsem ti to neměl říkat.
Neber mě špatně,
Sam je sexy.
Co si tak pamatuju.
Mohls skončit hůř.
- Ne? - To je jedno.
Co je?
No, my jsme je k nám zvali na večeři. A chodili jsme i my k nim.
I Nick a Ivy. Teď je Nick s Mel, já spím se Sam… Do toho ta moje práce…
Jako by někdo zamíchal celej vesmír
a já se v něm někde ztratil.
Vítám tě v mým životě.
Pak to uklidím.
- Vážně? - Nejspíš ne.
AHOJ, LÁSKO. KDE JSI?
NAKUPUJU, BYLA JSEM DLOUHO V PRÁCI. UVIDÍME SE V KLUBU NA TORINĚ ZÁPASE
Kolik vám je, Tony?
Zrovna mi bylo 41.
Čtyřicet jedna.
Skvělej věk, ten si pamatuju.
Člověk už má za sebou to pitomý snažení se po třicítce
a začíná si připadat dospěle.
Ale pak zjistí, že žádní dospělí nejsou a že absolutně neví, co dělá.
A chlastá v baru za dne.
Je se na co těšit.
Jste v pořádku?
Jo.
Nevšímejte si mě.
Víte co?
Já myslel, že jsem starší než vy.
Neumíte lhát.
Chcete další?
Jo, ale nedám si.
Díky, mladý muži.
Mějte se.
Brad a Julie Sperlingovi nebyli doma.
Jo!
Přesně jsem věděl, kde jsou.
A věděl jsem to, protože jsem tam měl být taky.
Aut. 30:40.
Shoda.
Trefa.
Haló?
Jules dělá M&A pro japonskou banku
a své mužské protějšky dokáže přechytračit a přepít.
Její muž Brad patří k místní smetánce
a jeho rodinná kronika sahá až k lodi Mayflower.
Vypadá to, že Brad tráví čas hraním golfu a čtením válečných knih.
Hezky si to zařídil.
Jejich dcera Chelsea je sice fajn,
ale snad ji moje dcera právě teď na kurtu poráží.
Richard Mille Felipe Massa z růžového zlata, s chronografem, titanovou kostrou
a funkcí flyback se prodávají za víc než 225 000 dolarů.
Brad je na sobě neměl roky, takže mu asi nebudou chybět.
Možná i zapomněl, že je má.
Aut! Zápas končí.
Do finále postupuje Tori Cooperová.
ODPOVĚDI K TESTU
Zdálo se, že Jules a Brad nenechávají nic náhodě.
Koupili si otázky i s odpověďmi k maturitě, co bude za měsíc.
Třicet obě.
Pardon, lidi.
S dovolením.
Pardon. Omlouvám se.
To myslíš vážně?
Já vím, promiň.
Měls snad něco důležitějšího?
- Prošvihls dva zápasy. - Něco jsem měl. A zvládla to.
Hele, všechny rozsekala.
Když jsem říkala, ať chodíš na její akce, myslela jsem včas.
Vůbec tě nepoznávám.
- Už jsem se omluvil. - No mně se neomlouvej.
- Dobře, tak už toho necháme? - Jo.
- 40:30. - Pěkně.
- Aut! Shoda. - Jo.
Pěkně, Chelsea.
Je divné sedět kousek od člověka,
u kterého jste teď byli doma, procházeli mu věci,
měli v kapse jeho hodinky za 225 000, a on nic netušil.
- Výhoda. Tori… - Popravdě se mi to docela líbilo.
- Prásk! Jo! - Jo!
Zápas končí.
Hezky!
Jo!
Hra u sítě.
Jo, základy tenisu.
Pojď sem.
Nemyslel jsem si, že by drobné krádeže moje problémy řešily.
Ale Lu mi bez otázek dala 65 000 na ruku.
V mé situaci nešlo nad takovou nezdaněnou návratností investice ohrnovat nos.
Dobrý den, Rocco, že?
Je tady Lu?
Jo, někdo tě shání.
Ne, ten běloch. Vypadá, jako že si často češe vlasy.
Dobře.
Pan vyjednávač.
Rád vás zase vidím.
Richard Mille.
Luxusní.
Vaše žena vás nutí prodat i tyhle?
- Jsem rozvedený. - No nekecejte.
Hádám, že jste ztratil papíry i od nich.
Běžte, vyjednávači.
- Co? - Bez papírů si neplácneme.
Říkala jste, že je umíte prodat.
Teď říkám, abyste zavčas skončil.
- Nerozumím. - To není můj problém.
- Ne. - Dej ho sem!
- Naval ho sem! - Tohle jsem měl udělat už dávno.
- Běž. - Dej mi ten prsten, Rocco! Je mámin!
Ty tady vytahuješ kudlu?
Bože.
Seš pěknej šmejd, Donnie.
- Dělej! - Seru na tebe i tvoji matku.
- Stačilo, Donnie. - Chci svůj prsten, Lu.
„Chci svůj prsten.“
- Neser. - Chybí mu 200.
- Rocco, je to mámin prsten. - Na to ti neskočíme.
Polož ten nůž a vypadni z mýho obchodu.
Můžeš odejít,
nebo si pak půl roku přát, abys mě byl poslechl.
Dobře, Lu, hele… Do prdele. Promiň.
- Je mámin. - Slib, že už sem nepřijdeš.
No tak. Lu.
Slib to, Donnie.
Už sem nepřijdu.
Jestli sem ještě někdy páchneš, odejdeš s velkou dírou, jasný?
Jo.
Styď se, Donnie.
Ještě jste tady.
Heleďte, jsem v prekérní situaci.
Ne, nejste.
Jenom si to myslíte.
Nemůžu vám pomoct.
No, tak si řekněte cenu.
Mám říct Roccovi, aby vás vyprovodil ven?
Kurva!
Tady Lu.
Pošlu ti číslo espézetky.
Zjisti mi o něm všechno.
Překlad titulků: Karel Himmer