Ние сме с по-опростена структура от "Бейли".
Не делим клиентите на сектори, а на взаимоотношения.
Плащаме дял от парите за фирмата, но често определям на мениджъра
дадена цел за печалба, ако така има повече шанс.
- Държа на прозрачността. - Разбираемо е.
Знам, че си свикнал с по-затворен подход, Куп,
но ще се впишеш идеално при нас.
Макс, влизай.
- Познаваш ли Макс Коун? - Виждали ли сме се?
На търг, надцака ме за билети за Тейлър Суифт.
Да, съжалявам. Имам дъщеря на 17 г., щеше да ме убие.
- Бас държа. - Макс е супер. Върви му на новите пазари.
Нямам търпение да науча повече.
Имам забрана за конкуренция в договора.
Юристите ни не се тревожат. "Бейли" не биха се охарчили да те съдят.
Добре, имам си клиенти. Всичко е прозрачно, разбира се.
Нищо по-различно. Само да се разберем за процентите, нали?
Не съвсем.
Клиентите ще са на Макс.
А ти ще си наемник. Ще търсиш клиенти срещу хонорар.
- Ще видим как ще е. - Ще привличаме заедно инвестиции.
Значи ще му намирам клиенти, а накрая ще ми биеш шута.
Не ми трябва помощ.
Шефът ти не мисли така, Макс, иначе нямаше да водим този разговор.
Куп.
"Три Янкис" имаха едва 7% миналата година. Преди това - 20% спад, а другите печелеха.
- Имахме по-висока доходност от индексите. - Млъкни. На кого му пука за тях?
- Кой е баща му? - Какво?
Веднага надушвам връзкарите.
Синът на сестра ми.
Вуйчо Бен, скоро може да го закъсаш и да продаваш смотани жилища в Ню Джързи,
а се каниш да прехвърлиш управлението на тъпото връзкарче.
- Пич, не може да… - Млъкни, Макс.
- Куп. - Бен, ти си потъващ кораб.
Нарицателно си за провал.
Подочувам, че явно само тук сме готови да те наемем.
Изводите оставям на теб.
Успех!
РЕКОРДНО ПОКАЧВАНЕ НА АКЦИИТЕ НА ТЕХКОМПАНИИ
Бях безработен и никой не ме искаше, карах кола за 200 000 долара,
носех тузарски костюм и откраднат часовник.
Всичко ми се струваше абсурдно
и беше време да обмисля други варианти.
"Патек Филип Наутилус", 18 карата.
Хубав часовник.
Трябва да проверя, но може и да ви дам към 175 000 за него.
- Втора ръка много се търсят. - Двеста хиляди.
185 000 и си стискаме ръцете.
- Добре. - Чудесно.
Дайте ми само кутията и документите.
Не е нов.
Разбрах, но ми трябват сериен номер и сертификат за автентичност.
Нямам ги, беше подарък.
Съжалявам тогава. Без документи няма продажба.
А ако смъкна цената?
Ето.
Пробвайте тук, в Бронкс е. Търсете Лу.
- Лу? - Да, кажете на Лу, че ви праща Липшиц.
ЗАЛОЖНА КЪЩА "ВАРГАС"
- Ти ли си Лу? - Кой пита?
- Изпраща ме Липшиц. - Аз съм Лу.
- Откъде познаваш Липшиц? - Срещнахме се.
В бар ли, в синагога ли? В група на анонимни алкохолици ли?
В магазина му. Искам да продам ето това.
Отиваме отзад, Роко. Идвай и да видим какво носиш.
Идете горе да гледате телевизия, баба има работа тук.
Жена ми е на мнение, че такава показност не ми трябва.
Да видим.
Затова ли нямаш брачна халка?
- Ще купуваш ли, или ще ме анализираш? - Умея и двете едновременно.
- Ще ти дам 65 бона. - Липшиц ми предложи 185.
И те прати тук, защото не можеш да го продадеш законно.
95 000.
При нас рядко се вясват мъже като теб.
Търговец ли си? Борсов посредник?
Все тая. Мисълта ми е, че търгуваш с неща, които никога не пипаш.
Съчиняваш си някаква цена.
Умението ти е да продаваш на тази цена на други богати глупаци.
Сега идваш да ми продадеш нещо, което държиш в ръка.
Това е новост за теб.
Не разбираш този пазар, но мислиш, че можеш да се пазариш.
Това не е търговски нюх, а глупост.
Може би просто отчаяние.
Първото ти признание. Вече можем да се споразумеем.
Ще ти дам 60 бона.
- Преди малко каза 65. - Договорено.
Припомни ми първоначалната оценка.
Голям търговец, няма що.
Скъпа.
Тръгвай.
Време е.
- Добро утро. - Закъсняваме.
Писа ли на баща си?
- Сериозно ли? - Моля те, пиши му. За мен го направи.
Добре.
Чао, мамо.
Ръката нагоре при вдишване. Дясната назад, после спускаме лявата.
Прашките ме сцепиха.
ЦЕНТЪР "НАУТИЛУС" УЕЛНЕС И ПСИХОЛОГИЧНА ГРИЖА
Благодаря.
Тя обижда приятеля на майка ми по всевъзможни начини.
Просто едно селфи, което пратих на гаджето си.
А той го показал на приятели.
Напуснах клуба по роботика.
- Разкажи ми какво стана. - Не можете да ме накарате.
Той слезе с букет в ръка,
удари ми най-нескопосаната целувка с език…
Марк.
Майка ми се скара както обикновено.
За пореден път беше права.
Преди да започнем, искам да отбележа,
че едно е да те накажат в училище, друго е да одереш кола.
Знам.
- За пръв път ли правиш такова нещо? - За пръв път ме хващат.
- Познаваш ли собственика? - Не, за друго беше.
За какво?
Просто искам да разбера какво те е подтикнало.
Хваща ме яд.
Не е точно яд, а по-скоро някаква енергия.
Натрупва се в мен и започва да не ме свърта.
В един момент ми кипва
и ако не направя нещо по въпроса, ще се пръсна.
Тогава чупя прозорец или одирам кола с ключ.
И сякаш натрупаната енергия изтича от мен и отново дишам леко.
Всеки има мечта, представа за някакво блаженство.
Място, за което копнеем, щом изплуваме от батака.
Успех, щастие, мир.
За мен то беше Уестмонт
с къщите за милиони, ливадите и клубовете за подбрани членове.
Но вече подозирах, че мечтите ми са били вятър работа като мен самия.
Здрасти, Куп!
В "Оукуд" срещу сто бона годишно си купуваш честта да плащаш с 40% отгоре
за салата, бургер, кафе и коктейл.
Но пък ако не си член, няма да те допуснат.
Стар като света метод за изнудване.
Но това не ме е спирало да съм в редиците на наивниците.
Браво. Разхождаш ме по корта.
- Защо играе с Ник? - Защото ти закъсня.
Аз я уча на тенис. Би ли му казала да не ме замества?
Не беше планирано. Не знам кога ще дойдеш, а турнирът е утре.
Тя е добра.
За "Принстън" искат най-малко бал 9 на уменията й по тенис.
- Мислех, че вече е 9. - Не, сега е 8,7.
На турнира трябва да спечели два мача срещу силни играчи.
И как ще й помогне баскетболист?
Беше дошъл навреме.
Добре, отивам.
Здрасти.
Здрасти! Прощавай, исках да помогна.
Да, ще те препоръчам на някой, който търси кой да опъне жена му.
- Да упражним излизането на мрежата. - Треньорът каза да не го правя.
Принципно е прав,
но в случая не е.
Няма време, турнирът е утре.
Ще ти покажа, основен похват е. Върни ми силно.
- Добре ли си? - Браво, точен удар.
Удари гаджето ми в топките.
Не съжалявам.
Здрасти, Тори!
- Привет, Челс. - Успех утре.
Подобно! Патка.
- Не бяхте ли дружки? - Да, но се конкурираме за място в отбора.
- Тя може и да не влезе в "Принстън". - Същото важи и за мен.
Не се чуваш какво говориш. Хайде, продължаваме.
- Нещата с Ник май са наред, а? - Да.
- Още е рано. - Моля? Той практически живее с теб.
Не е вярно. Редовно го карам да си ходи.
Искам да се ширя сама в леглото.
Дай ми го, ще го държа при косачките.
- Ще го ползвам да ми коси храстчето. - Какво значи това?
- С Маги ходим във фитнеса му. - Да.
- Яки тренировки. - Браво.
Аз тренирам в "Екуинокс".
- Мел поставя граници. - Както и да е.
- О, не! - Какво?
Пол идва.
Божке! Това ли е келнерката?
Да, от плът и кръв.
Най-вече плът.
Как може да я мъкне тук! Нужна е забрана за такова нещо.
- Майната й. - Съгласна съм.
- На колко е? На 16-17 г.? - На 24 г.
- Мисти. - Отврат.
Името Савана по би й подхождало, но и Мисти й приляга.
Били сте в ресторантите му. Всички сервитьорки приличат на нея.
Какво?
- Освен теб, разбира се. - Спокойно.
И аз носех такъв бански преди 15 години, като ме взе.
Стига, Сам, още си секси.
Само кажи, че си готова, и веднага ще те уредим с някой ерген.
Да, Сам, свят ще ти се завие от чукане.
- Щом казваш. - Ти откога разбираш от мъже?
Благодаря ви, но й го преотстъпвам.
- А за теб - парите му. - Ето това е приказка!
Брънчът в клуба предлага вкусна храна,
добра компания и безкраен парад на консуматорството.
И преди го забелязвах, просто сега гледах с друго око.
- Здравейте, как сте? - Здрасти, Куп. С нас ли ще ядеш?
- Не знам. Да сте виждали Хънтър? - Някъде наоколо е.
Здрасти, Джейк.
- Привет. - О, не.
- Здравей, Джейк, как си? - Господин Купър.
Извинявай за оня ден. Изненадах се, че си в къщата.
- Да, и аз бях доста изненадан. - Сигурно.
Надявам се, че нямаш трайни последици.
И най-вече дано не ми се сърдиш.
- Разбира се, че не се сърдя. - Чудесно, ела да хапваш.
Джейк, заповядай.
- Как беше? - Само да беше искрен!
А той да си го беше държал в гащите! Разбираш ли ме? Сядай.
Ако видите Хънтър, кажете му, че го търся.
Благодаря.
- Здравей, как си? - Още съм ти бясна.
Ако трябва да съм честен, не помня защо.
- Стига, Куп. - Пошегувах се, извинявай.
Сам, съжалявам за онази вечер, мислех за други неща.
Бих ти се сърдила още малко,
но Пол домъкна сервитьорката си и яко се дразня, че ми пука.
- Видя ли я какво носеше? - Не обърнах внимание.
Защото е почти гола.
Спешно искам да се почувствам секси, та ще те огрее.
- Няма да съжаляваш. - Сигурна съм.
- Здрасти, момичета. - Привет на всички.
Здравейте, дами. Брад, Джулс, как е?
- Куп, нещо ново и вълнуващо? - Нищо ново. Как са нещата в банката?
Газ пикаят заради скока на таксите.
- Но ще им мине. - Стига, да не говорим за работа.
- Челси, видях, че си задобряла в тениса. - Благодаря, г-н Купър.
Видях Ник да играе с Тори. Вкарваш тежката артилерия ли?
Куп е тежката артилерия, скъпи. Играл е за "Принстън".
- Как съм забравил! - Беше отдавна.
Предричам, че дъщерите ни пак ще са на финала като миналата година.
- Какво мислиш? - И аз бих заложил.
Привет, как сте?
- Здрасти. - Добре, приятен уикенд на всички.
- Здравей, как беше на басейна? - Супер.
Като отвори дума за пари, пуснах връзки, за да те уредя в "Три Янкис".
- Работата там не си струва. - Можеше да е твоя.
Всички те отбягват и преди да си върнеш позициите,
трябва да почнеш отнякъде.
- Дадох ти възможност. - Няма да се унижавам.
- Друга песен ще пееш след шест месеца. - Май мислиш за петте си процента.
Позна! И ми дължиш към 40 бона от неплатени фактури.
- Само казвам. - Е, аз пък казвам, че…
- Ставам. - Тъкмо седна.
Имам работа.
- Здрасти, тате. - Здрасти. Друсан ли си?
Не.
- Малко. - Хънтър.
- Нищо ми няма, само една дръпка. - Искам да престанеш.
Малък си за такива гадости.
- Какво стана с барабаните ми? - Дълга история. У дома са.
Ще може ли да ги вземем? Примерно с колата на мама.
Чудна идея.
Първо трябва да свърша една работа и после отиваме.
- Добре. - Иди да размениш колите.
Не може ли ти?
- Мама ще откачи, ако реши, че съм друсан. - Да не беше пушил.
Отивай за ключовете.
- Как беше? - Неочаквано лесно.
Така ли? Ето, имаш нужда.
ГЪЗАРСКИЯТ ФИТНЕС НА НИК
- Каква е това? - Не си ли виждал Гъзомобила?
На Ник е. Неговата гордост.
Не ме учудва.
- Благодаря. - Моля.
Вземи я.
Здравейте, влизайте. Имаме нова кафе машина.
Ще направя кафе на всички.
Изгониха ли те?
- Мамо. - Не са ме изгонили.
- Само питам. - Търсим й по-добро място за живеене.
- Защо не отседне при теб? - Не, благодаря.
При нас няма лукс, защо искаш да се върнеш тук?
Нямам стая за нея.
Все забравям, че вече не си в грамадната къща.
- Ако ви е проблем, ще… - Не, нищо подобно.
- Само казвам. - Какво точно казваш?
Просто се чудя защо и двамата
- си прецаквате живота. - Започна се!
Кой иска безкофеиново?
- Аз. - Нямаме такова, Рон.
- Сребърните капсули са безкофеинови. - Не, сините бяха, но свършиха.
- Все пак искаш ли го? - Тъкмо още да ми опъне нервите.
Отивам да ти кача багажа.
- Анди, кафето ти. - После ще го изпия, татко.
Видях Брус и семейството му в магазина.
Има две очарователни дечица, кожата им е прекрасна.
Малко по-светла е от тази на Брус заради жена му.
- Супер, мамо. - Въпреки всичко той ми се зарадва.
И се запитах какво ли щеше да е сега, ако се беше омъжила за него.
Щях да съм си същата.
- Щяла си да се омъжваш? - Дълга история.
Тя избяга от сватбата си.
- Не бях на себе си. - Знам. Не те виня, просто казвам.
- Промяна в плана. Тръгваме си. - Добре.
Какво стана?
- Къде отивате? - Защо не сте оправили стаята й?
- Възнамерявах. - Да бе! Да вървим.
Обичам те, мамо.
Обичам те, тате.
Идвайте.
Никой не пи кафе.
Баба е неприятна.
- Бедна ти е фантазията. - Али, давам ти моята стая.
Много си мил, но не искам да ти се натрапвам.
Няма проблем, и без това рядко съм там.
Мамка му.
Не стой на вратата, странен си.
- Съжалявам. Ето, това е последната чанта. - Благодаря.
- Съжалявам, че трябваше да те местя. - Не е проблем.
Само да си стъпя на краката и ще ти намеря къде да живееш.
Анди, грижиш се за мен от години.
Каквото и да си прецакал, едно е сигурно - страхотен брат си.
Без теб съм загубена.
Боже.
Имам да свърша още няколко неща.
- Нали не е проблем да те оставя? - Не съм малка.
- Отивай да се забавляваш. - Добре, прибери си нещата.
Преди 80 години Хершел Леви бяга от Хитлер в САЩ.
Събира пари и си купува закусвалня в северната част на щата Ню Йорк.
Когато угоеният му внук Пол, мъжът на Саманта, поема семейния бизнес,
имат девет закусвални и куп скъпи ресторанти.
Днес империята на Хершел, изхранвала рода му почти век,
става жертва на бракоразводния закон на Ню Йорк
само защото на Пол му шарят очите.
Здрасти.
Какво е това?
На Ник е. Личи, че има вкус.
Защо караш колата му?
Трябваше ми, за да взема барабаните на Хънтър.
Нямах време да му я върна. Тежък ден беше.
- Да я вкарам ли в гаража? - Не, имам по-добра идея.
Задръж. Мачкай ми дупето.
Да, давай. Боже.
О, да! Мамка му!
Задръж. Мамка му!
Мамка му!
Ник ще хареса мириса в колата.
- Днес бързо си тръгна от клуба. - Имах семейни ангажименти.
- Всичко наред ли е? - Да, няма проблем.
Напоследък ми е все по-трудно да се появявам в клуба.
Едничката ми радост е да видя теб, а се правим, че няма нищо между нас.
Точно сега не искам да ме одумват.
Твоят развод вече се забрави, а моя тепърва ще го бистрят.
Новата на Пол днес реши да ми говори за неврозата на Хенри.
- И как мина? - Не както на нея й се искаше.
Не знам да я мразя ли, или да я съжалявам.
Мрази него, а нея я съжалявай.
- И чукам теб. - Именно.
Сега се тревожа, че Хенри има невроза.
- Влязла ти е под кожата. - Да, много е досадно.
Ще се прибираш ли?
Мислех да спя тук и да си тръгна, преди да станат децата.
Чудесна идея.
Може да слушаме подкаст. Има един много интересен.
За подредбата в дома е.
- Слагаш капаците отделно от тенджерите. - Много разумно.
И после освобождаваш цяла стая само за багажа.
И стая за багажа, много удобно.
Не искаш? Добре.
- Как мина с баща ти днес? - Добре.
Нещо интересно?
Няма проблем да ти е забавно с него, няма да се засегна.
Знам.
- И е нормално да ти липсва. - Не ми е по-различно от преди.
Защо?
Пишкаше ми се.
Добре.
- Ще ме завиеш ли? - Разбира се, дечко. Къде отиваме?
- Натам. - Добре, лягай. Браво.
Дай да те завия. Лека нощ.
Искам си дракона.
- Къде е? - На скрина.
Ето го.
Този ли?
Ето ти дракона, приятелче.
Ще останеш ли, докато заспя?
Добре, дечко, ето тук ще съм.
И двамата ще спим. До теб съм.
В подобни моменти, седнал на пода в чужда къща
посред нощ, след като съм завил чуждо дете,
осъзнавах как човек може да се откъсне от живота си,
без да стига никъде.
Ехо?
Добро утро.
Не можах да се ориентирам в кухнята ти,
затова излязох да купя любимите ни детски храни.
- Взе ли мляко? - Ама че съм тъпа!
- Шегувам се, имам мляко. Така мисля. - Кретен.
- Значи Сам Леви. - Да.
Напълно разбираемо е.
И двамата сте красиви, а отскоро и свободни.
Тук няма празно. Ако не е Сам, ще е някоя омъжена.
- Вече съжалявам, че ти казах. - Не ме разбирай криво.
Сам е мацка, доколкото си спомням. Можеше по-зле да е.
- Нали? - Няма проблем.
Какво?
Те ни идваха на гости, ние ходехме у тях.
Ник и Айви също. Сега Ник е с Мел, аз спя със Сам, работата ми.
Сякаш някой е разбъркал Вселената и не знам къде съм.
Описа моя живот.
Ще почистя.
- Ще го направиш ли? - Сигурно не.
ОТ НИК: КЪДЕ СИ, СКЪПА?
НА ПАЗАР, ЗАМОТАХ СЕ. ЩЕ СЕ ВИДИМ НАПРАВО В КЛУБА.
На колко си, Тони?
- Скоро навърших 41 г. - Прекрасна възраст, помня я.
Тъкмо приключваш с тъпите си стремежи през 30-те си години
и вече се чувстваш като големите хора.
С възрастта осъзнаваш, че такива няма, и не знаеш какво правиш.
- Озоваваш се в бар и пиеш посред бял ден. - Няма лошо.
- Добре ли си? - Да, не ми обръщай внимание.
Чуй нещо. Все си мислех, че съм по-голям от теб.
- Не умееш да лъжеш. - Още една чаша?
Искам, но няма.
Благодаря ти, младежо.
Приятен ден.
Брад и Джули Спърлинг не бяха у дома.
Бях сигурен, защото знаех къде са.
А знаех, защото и аз трябваше да съм там.
Аут. 30:40.
Равенство.
Бинго.
Ехо?
Джулс работеше за японска банка
и беше по-умна и по-голям пияч от повечето си колеги мъже.
Брад беше аристократ от Ню Ингланд,
чиято рода е била сред пилигримите на "Мейфлауър".
Той уплътняваше времето си с голф и четене на книги за войната.
Дай боже всекиму.
Дъщеря им Челси беше свястна
и се надявах моята дъщеря да я смазва на тенис точно в този момент.
"Ришар Мил Фелипе Маса" с автоматичен хронограф,
корпус от розово злато и титан
и възвратна функция достига 225 000 долара.
Не съм виждал Брад да го носи от години, тоест няма да му липсва.
Може и да е забравил, че го има.
Аут! Гейм, сет и мач.
Тори Купър се класира за финала.
ТЕСТОВЕ С ОТГОВОРИ
Джулс и Брад явно не обичат риска.
Имаха тестовете SAT с отговорите.
30:30.
Извинявам се.
Съжалявам.
Извинете.
- Как можа! - Знам, съжалявам.
Какво толкова по-важно имаш?
- Изпусна два мача. - Имах работа. Тя явно напредва.
Буквално ги разбива.
Като ти казах да дойдеш, имах предвид да е навреме.
- Излагаш се. - Вече се извиних.
Не се извинявай на мен.
- Разбрах. Ще спреш ли вече? - Добре.
- 40:30. - Браво.
Аут! Равенство.
Браво, Челс.
Изпитах ново и странно усещане
да съм до човека, в чиито вещи съм ровил,
и, без той да знае, да имам в джоба си часовника му за 225 000 долара.
Да си призная, чувството ми допадаше.
- Гейм, сет, мач. - Браво!
Точно така!
- Излезе на мрежата. - Да, основен похват е.
Ела.
Не смятах, че дребната кражба е решение на проблемите ми.
Но Лу ми връчи 65 бона, без да ме разпитва.
В моето положение ме устройваше такава възвръщаемост на инвестицията.
Здрасти. Роко, нали? Лу тук ли е?
Търсят те.
Не, онзи белият тип е, със сресания перчем.
- Сделкаджията. - Радвам се да те видя отново.
"Ришар Мил".
Голяма работа е.
Жена ти иска да продадеш и този ли?
- Разведен съм. - Не думай.
И на този ли изгуби документите?
Прибирай се у дома.
- Какво? - Без тях няма сделка.
Нали пласираш такива вещи?
Откажи се, докато е време.
- Не разбирам. - Не е мой проблем.
- Няма! - Върни ми пръстена!
- Върни ми го! - Отдавна трябваше да го направя.
- Махай се. - Върни ми го, Роко!
- На майка ми е! - Нож ли ми вадиш?
Боже.
За нищо не ставаш, Дони. Майната ви - на теб и на майка ти!
- Стига вече, Дони. - Искам си пръстена, Лу.
"Искам си пръстена."
- Да го духаш! - Дължи ни 200.
- Стига, Роко, пръстенът е на мама. - Кого будалкаш?
Разкарай този нож и се омитай.
Тръгвай си, иначе в следващите шест месеца лошо ти се пише.
- Добре, Лу, съжалявам. На мама е. - Кажи, че няма да се върнеш.
- Стига, Лу. - Да те чуя, Дони.
Няма да се върна.
Влезеш ли пак тук, ще си тръгнеш надупчен. Разбра ли?
Да.
Засрами се, Дони.
Още си тук.
Виж, в затруднение съм.
Не си, само така си мислиш.
- Не мога да ти помогна. - Добре тогава, колкото кажеш.
Да кажа ли на Роко да те изпрати?
Мамка ти!
Лу е. Изпращам ти номера.
Искам да научиш всичко за този.
Превод на субтитрите Катина Николова