Боже.
Господи.
Так.
Чорт.
Б****.
ЧИСТИЙ АМІАК
Так.
Зараз.
Чорт. Чорт.
Я знаю, що ви подумали: басейн – це метафора.
Але він був офігенно реальний і офігенно холодний.
Загалом я був не з тих, хто схильний до самокопання.
Звісно, донедавна
я був не з тих, хто прокидається на підлозі
чужого будинку, весь у крові мерця,
а потім падає в басейн, але ось, будь ласка.
І в ту мить
я мимоволі вловив
краєм ока
той вир гарячого місива – моє життя,
і подумав: «Чому все так швидко покотилося під три чорти»?
Ось як буває…
Ллойд, іди.
ЧОТИРИ МІСЯЦІ ТОМУ
- Давайте шоти. - Ще по разу?
Бармен…
- Які вам шоти? - Ром.
А що вона пʼє? Нам теж таке. Цікаве.
Ви така гарна. Можна вас пригостити?
Велике підвищення!
Величезне. Скільки ти заробляв?
Скільки заробляв?
Macallan 25. Бармен порадив.
Дороге. Надіюсь, я його вартий.
Спокійно. Платите ви.
Лів Кросс.
- Ендрю Купер. - Я знаю.
Я з відділу Майка Шепарда.
Вибачте. Я вас не впізнав.
Майк рідко випускає нас вище сьомого поверху.
Оті фанати Патріка Бейтмана почали трохи дуріти.
Подумала, що краще мати заклопотаний вигляд.
Радий допомогти.
Спочатку я думала, ви підійдете до мене,
але не терпілося.
Я відносно недавно знов парубкую, вперше за довгий час,
тому я поки що не в грі.
Кажете, що не в грі, і це ваша гра.
- Слабенька. Розумієте? - Ви були одружені?
Так, 18 років.
- Тобто ви… - Застарий для вас.
Я не так дивлюся на вік.
- Це тому, що вам 27? - Двадцять вісім.
- І це ваша гра. - Можливо.
Або ж вас поглинули умовності шлюбу
- і дітей… - Двоє.
…ви дуже довго жили серед інших одружених з дітьми
і навіть не думали, що існує прошарок населення
з іншими пріоритетами й цілями.
А які у вас цілі?
Тривале кохання,
гарячий здоровий секс,
фінансовий комфорт,
душевний спокій, гармонія.
- Думаю, в усіх такі цілі. - А ви багатьох досягли?
Просто кажу, що вам варто переглянути правила.
Я вам як батько.
У мене вже є батько. Мілт.
Добряк, набагато старший за вас.
- Дивно, але це наче здобуток. - Тоді частіше виходьте в люди.
Ну ось, я вийшов.
Не вийшли. Насправді ні. Поки що.
Вибачте, ви з усіма так розмовляєте?
- Ви не спитали, чи я була в шлюбі. - А були?
Так. Два роки.
- У ранній юності. - Це правда.
А ще він полюбляв товстих повій.
Про смаки не сперечаються.
Парадокс у тому, що підлітком я була страшенно жирна,
задовго до знайомства з ним.
Коли натрапила на його історію в браузері,
стало цікаво, чи він не вчув у мені при знайомстві товстулю
і тому на мене запав.
Повірте, він не тому на вас запав.
А ось і ваша гра.
Слухайте,
я розумію, що здебільшого хлопці вашого віку – кретини.
Оте, що там коїться…
вони міряються п'яними пісюнами.
Нарцисичні хлопʼята, вам з ними нецікаво
ні в розмові, ні в ліжку.
Порівняно з ними чоловік мого віку – ідеальний антидот, так?
Я вдумливий. Мудрий. Більше схожий на мужчину,
що б це не значило.
- Але вам 27? - Двадцять вісім.
Двадцять вісім, на 20 років молодша за мене.
І саме зараз це добре, так?
У мене є гроші, у вас – свобода,
можемо разом подорожувати, вчитися одне в одного.
- У розмові й у ліжку. - Так. Точно.
Я для вас дуже цікавий,
бо мій мішок історій – на два десятиліття більший,
а для мене ви дуже цікава, бо живете в теперішньому,
з безрозсудною безпосередністю, яку я втратив мільярд років тому.
Тому нам неважко буде бавити одне одного.
І якийсь час усе буде добре, так?
А потім перескочимо на десять років уперед, вам буде 38. Мені – 58.
Отоді ситуація дасть тріщину.
Вам захочеться дітей, а в мене вони є.
Ви почнете думати: «Невже я не пізнаю
найкращого досвіду в житті?»
- А ви ще сліпучо гарна… - По-вашому, я така?
Я старітиму.
Старіти ви будете добре, це видно.
Видно, бо старіння вже почалося.
Суть у тому, що ми будемо менше кохатися, більше пити вина,
і якийсь час усе ще буде добре.
Вам казали, що ви балакучий?
Я втратив внутрішній монолог і дружину приблизно в той самий час.
Перескочимо ще на десять років.
- Це обовʼязково? - Мені буде 68 років.
Попри весь догляд за собою,
простата зробить свою справу, і волосся теж,
а ви будете днями думати,
що буде, коли я сконаю.
І щоразу, коли ви кудись вийшли з дому,
я уявлятиму молодого жеребця, з яким ви трахаєтеся.
Серйозно? Ви такий невпевнений?
Поки що ні, але буду.
- А як же характер? - Ваш чи мій?
- По-вашому, я зрадниця? - Я точно боятимуся цього.
Дивна суміш упевненості й низької самооцінки.
Я буду ревнивим старим тролем,
а ви – невгамовна жінка в розквіті сексуальних сил,
і нас обох поглинатиме невідчіпний страх,
що останні роки життя, найтяжчі роки
ми будемо повністю й безмежно самотні.
Ого.
Вражає. Коли ви це все придумали?
За десять секунд, поки ви йшли від того стільця до цього.
Я могла б запропонувати повне спростування,
але чесно кажучи, я просто шукала, з ким переспати.
Скільки проблем це може викликати?
Жодної не придумаю.
Проїдь!
МИНУЛО ТРИ МІСЯЦІ
Ось як буває…
Знаходиш роботу одразу після коледжу, на великій фірмі.
Ти коліщатко у величезному механізмі,
але з перспективами.
Ти ледве нашкрібаєш на вбиту хату в місті,
бо знаєш, що гроші будуть.
Одружуєшся, бо…
І вона переїжджає у цю вбиту хату.
У тебе вітер у кишенях, але вас тепер двоє.
Ви разом, і це приємно.
Примітка: такого сексу, як з нею в тій убитій хаті, у тебе не буде ні з ким.
І з нею теж.
Тож ви рвете собі дупи й вибираєтеся з ями.
Важчих легких грошей ви не заробите.
Це не зовсім консерви й дробовики.
Привіт. Так.
А потім, коли жити стає в кайф,
коли все бездоганно, народжується перша дитина.
Дихай.
Купуєте будинок, перший внесок 30 %, 30 років, під чотири проценти.
І ви знов бідняки.
- Ага. - Тому ти працюєш більше, довше.
- Починаєш багато заробляти… - Клас.
…але розумієш одне – можна ж заробляти
ще більше.
Дитина номер два.
Будинок номер два.
Знов бідняк.
Але це бідність іншого порядку.
У тебе кредити, а це такий модний опис стану,
коли тобі є чим сяйнути.
Будинок, машини, речі.
І ти вже забув,
які в тебе колись були наївні плани
чи що було важливо, коли ти починав.
Ти надто швидко рухаєшся, щоб ставити собі незручні запитання:
«Коли вже вистачить?»
і «Реально, для чого тобі вся ця фігня?»
Будинок номер три.
А через пʼять років після того, як його купиш,
ти бачиш, що нарешті прорвався
на те плато, де вперше за весь час
можеш собі дозволити своє життя.
І в цю містичну мить, коли ти наче приборкав життя
і всі його безмежно складні труднощі,
ти знаходиш дружину, з якою прожив 18 років, у ліжку…
Ох, чорт.
…зі своїм найближчим другом.
Будинок номер чотири.
Орендований.
Маленький, але це нічого, бо він ще й гнітючий.
ДРУЗІ ТА СУСІДИ
Чому ми й досі акціонери Pac-Pro?
Ми майже все продали.
- Майже? Він так сказав? - Вони відновляться.
Хлопці, я ж вам кажу – ми заробляємо скрізь,
провалу в айтішному стартапі нам не треба.
Продавайте все, сьогодні.
Добре, бос.
- Чого це він? - Я? Нічого.
Дівчина кинула.
- А це новина? - Я ж її люблю.
Не любиш.
Ти любиш любов, от і все.
- Не знаю, що робити. - Я знаю. Позбудься Pac-Pro.
Дякую.
- Доброго ранку, Куп. - Джек.
Джентльмени.
Ідемо на сквош?
Справді? А Мері скидала в мейлі?
Я забув сказати. Форма тут?
Так.
- Супер. Опівдні? - Опівдні.
Чудово.
Аут. Ну давай. Енергійніше.
Подавай. От зараза.
Як там діти?
Нормально.
- Жінка? - Колишня.
Вона все ще з тим поцом? Як його там, баскетболістом?
Нік. Так.
Він своє дістане. Карма, так?
До речі, мушу повідомити неприємну новину.
Боже, Джек, невже рецидив раку?
Що? Ні. Боже, ні.
Єдине моє яєчко в добрій формі. Пухкеньке.
Проблема в тому, Куп, що тебе звільнено.
Чудово.
Я серйозно. Я мушу тебе відпустити.
Що?
Та дівчина, Олів… Як там її?
- Олівія щось-там. - Стривай. Яка дівчина?
- Ти про що? - Кросс. Олівія Кросс.
Олів…
Лів Кросс?
Коли директор спить з працівницею, це…
Вона не моя підлегла.
Вона у відділі Шепарда. І-і…
Я її до того ніколи не бачив.
Неважливо, що не бачив. Важливо, що трахав.
А ти ж її трахав, так?
Трахни мене!
Так, але то було у вихідні три місяці тому.
За обопільною згодою.
- Вона до мене клеїлася. - Не в цьому суть.
У тебе вища посада.
Я ж тобі кажу, я її не знав.
Але знав, що вона підлегла Шепарда?
Розумієш, Куп, вона вже подумки націлилася на місце віце-президента.
Віце-президента? Їй 27 років.
Їй 28, і оскарженню це не підлягає.
Ти не можеш мене звільнити.
У нас діє суворе застереження про заборону панібратства – я таке чув.
Але нафіга ти мене привів сюди, щоб звільнити?
Ейчарам потрібно було вилучити твій компʼютер з кабінету.
Інформація компанії, ти ж знаєш.
То мої клієнти.
За угодою про дотримання вимог, яку ти підписав,
це наші клієнти ще як мінімум на два роки.
Ти реально мене отак закопаєш?
Порядок ти знаєш.
А мій капітальний рахунок?
Це мої гроші, Джек. Нізащо.
- Так не можна. - Звільнено з підставою.
Усе, що я маю, на тому рахунку. Ти мене знищиш, Джек.
Прикро, що все так, але так має бути.
Я позиватимуся.
Якщо не будеш, тобі віддадуть гроші за пів року.
Пішов ти.
Ну. Що ж…
Дам тобі кілька днів, вирішуй.
Гантере.
Чому ти приїхав?
Раніше закінчив і вирішив: заберу тебе.
- Не вівторок. - Я знаю.
Я подумав: може, поспілкуємося.
- На морозиво підемо. - У мене проблеми?
Боже, Гантере, ні.
Хіба не може батько не за графіком приїхати до сина?
Як школа?
- Як школа? - Ок.
А твоя репетиторка? Відпрацьовує?
Мабуть.
А дівчина в тебе є?
- Нема. - А потенційні?
Ні.
Ти сьогодні зможеш мені відповісти
чимось довшим, ніж два склади?
Може.
- Ти заходиш? - Так. Хочу привітатися з Торі.
- Привіт, пупсику. - Привіт.
- Як справи? - Ок.
Чому ти приїхав?
Що… Я водив Гантера на морозиво.
Не вівторок.
Мені вже повідомили.
- Торі є? - Ще не прийшла.
- Що? - Що?
Що за погляд?
- Звичайний погляд. - У тебе такий погляд…
наче ти уникаєш погляду.
То в чому проблема?
Трохи незручно, коли ти приїжджаєш не у свій день.
Я водив його на морозиво, господи боже.
Його це бентежить. Кордони не просто так придумали.
Кордони? Типу моногамії?
Серйозно, Куп?
Два роки минуло. Коли ти перестанеш цим колоти очі?
Не знаю, а який строк давності в подружньої зради?
Мабуть, менший, ніж ти граєш роль депресивного куколда.
- Хто каже: «Куколд»? Хто ти? - Знаєш що?
Якби ти хоч трохи займався самоаналізом,
то зрозумів би, що таке не стається у вакуумі,
і взяв би крихту відповідальності на себе.
Вибач, але ти спиш з Ніком, виганяєш мене з дому,
я мушу платити за весь цей бардак,
а тепер я безвідповідальний?
Я не хочу сваритися.
Самому з собою сваритися не цікаво.
- Стій! - Що?
Він казав, що хоче нові барабани?
Нові барабани? А зі старими що?
Не знаю, старі й пошарпані.
У гурті, де він грає – до речі, класний гурт, –
сказали, щоб купив нові.
Нік пропонував купити…
Ні. Я… Нік не куплятиме барабанів для мого сина.
- Просто кажу, якщо ти зайнятий… - Я впораюся.
Стій. Куп.
Я водила Торі до дерматолога.
- У неї гарна шкіра. - Може, сам їй скажеш?
Вона хоче лазерне лікування. Три сеанси, і все,
півтори тисячі за один.
Рахунок тобі скинуть.
Кожна зустріч з тобою коштує грошей.
Приїжджай по вівторках.
Перекажи Торі привіт від тата.
Боже.
Охрініти. Ти знущаєшся?
Чорт. Вибачте. Це я винен.
Безперечно.
- Я дам свою візитку. - Торі?
Привіт, тату.
Джейк, це мій батько.
Тату, це Джейк.
Дуже приємно, сер.
Вибачте, що я стукнув вашу тачку.
Стоп, хто ти такий?
Джейк Вестон.
Це ні про що не говорить.
Це мій хлопець.
- Вибач, скільки тобі років? - Двадцять, сер.
Не зви мене «сер». Ніхто не ведеться.
- Вибачте. - Отже, тобі два…
А їй 17. Ти закони цього штату знаєш?
- Усе не так, сер. - Тату.
Ясно. Джейк, так?
Ще раз назвеш сером – вріжу по яйцях.
Тату, не дурій. Мамо, тато дуріє.
- А ти дозволяєш? - Діти, йдіть у дім,
- перекусіть там щось. - Ти знала?
Тебе влаштовує?
- Вибачте за машину. - Вали, Джейк. Звалюй.
- Що з тобою таке? - Це з тобою що?
Тебе влаштовує зґвалтування нашої дочки?
- Та ну. - Що?
- Вона його кохає. - Вона дитина. А йому 20.
Чому тебе це не турбує?
- Лялю. - Боже.
Лишаєш їх наодинці. Супер, Нік тут.
- Привіт. - Здоров, Куп.
Він усе вирішить.
Ану, дай я на тебе подивлюся.
- Привіт. - Салют.
Аякже. Клас.
Ти знаєш, я тут надибав класний стейк і збирався його смажити.
То що, чому б тобі не залишитися?
Чому б мені не залишитися?
А й справді, чому?
Мабуть, я не залишуся тому, що сама думка про те,
щоб зайти у мій двір,
їсти стейки, смажені на моєму мангалі за 5 000 доларів
мужиком, який трахає мою жінку, підштовхне мене до…
- Ого. - …японського ножа для стейків,
і я виріжу собі серце.
Ось чому я не хочу залишатися.
Тому я поїду.
Слухай, Куп, я все розумію.
Я тебе розумію. Чесно.
Я намагаюся знайти вихід з цієї ситуації.
Для нас усіх.
Ага, тоді удачі.
Скажи засранцю, що я пришлю йому рахунок.
Обережно, ноги.
Я їхав усю ніч, а Гаскелл спав, як пес.
І невдовзі мене самого почало хилити в сон.
ІНШІ ЗНЯТТЯ, ЗБОРИ ТА ПЛАТЕЖІ
ЩОДЕННИЙ БАЛАНС НА РАХУНКУ
Скоро я знов буду зі Сью.
- Довга поїздка кінчалася… - Чорт.
…і копита більше не битимуть по бетону.
Я думав про майбутнє,
яскраве, наче вигаптуване неоновими лампочками.
Приємно було думати про успіх Сью.
Може, то був і мій успіх.
Зрозумій, якщо мене зловлять,
то спитають, звідки машина й речі.
- І повісять на мене вбивство. - Будь розумний, і не зловлять.
Привіт.
Що робиш?
- Привіт. - Привіт.
Так! Чорт, так! Давай.
Самантин чоловік, Пол, заробив статки на забігайлівках.
У нього їх було девʼять, талія 110 см
і тяжка еректильна дисфункція.
Так! Чорт забирай! Так!
Вони розбіглися, і відтоді вона надолужує згаяне.
Боже.
Ти таки прогризла шкіру.
Щоб знав, що я не симулювала.
Усе добре?
Ага. Так.
Тобі треба йти?
Ні.
А що? Ти хотів, щоб я пішла?
Ні, я просто…
Мені здалося, що в тебе там щось…
- важливе. - Ні.
Але добре. Добре.
- Стій, що сталося? - Що? Усе прекрасно.
Ні, якщо ти хотіла щось сказати, то скажи.
Буквально хвилину тому ти був у мені,
і не знаєш, як мене спекатися.
Сем, боже мій.
Справді, все нормально. Я піду.
Серйозно. Це ж лише біологія.
Падіння рівня дофаміну після оргазму.
Я думав, що сталося щось із дітьми.
Мої діти міцно сплять, але дуже дякую за турботу.
Слухай, я… Ти щось неправильно витлумачила.
Здається, це непорозуміння.
Трохи неприємно, якщо чесно, і…
Бо це ж ти мені подзвонив.
Я перевдяглася в сексуальне, і…
- Сем. Сем. - …викликала няньку, поскрабила шкіру.
Сем.
Вибач.
Я не хочу, щоб ти йшла.
Скажи правду.
Ти колись думав, що між нами може бути щось більше?
Та ну. Сем.
Зачекай.
Ми так зустрічалися пів року,
а я ніяк не міг перейти на новий рівень.
Ти ж знаєш, який дохід я приносив Bailey?
Можу забрати половину клієнтів,
поєднаємо з техаськими нафтовими сімʼями.
Я можу принести пів мільярда доларів менш ніж за рік. Взаємовигідно.
І у нас ти ще ні з ким не спав.
Джек усіх обдзвонює. Не можна тебе брати.
Та ну, Монті. Я тебе влаштував на цю роботу. Допоможи.
Він усіх обдзвонює.
Слухай, я знаю, Джек усіх обдзвонює.
До сраки той Джек. З ним тут ніхто не дружить.
Приємно це знати.
Але я не можу бісити Джека.
Невдалий час, бо нам в ІТ цього року дісталося.
А я хотів був тебе переманити.
- Ну… - Угода з ними діє 90 днів?
Колись ти сидів у цьому кріслі, а я – у твоєму.
- Я знаю. - Два роки?
Ти не показував юристу, коли підписував?
Обіцяли значну винагороду, що тут іще скажеш?
Хочеш пораду?
Не дуже.
Зараз я не можу тебе взяти.
Трохи відпочинь, хай каламуть уляжеться, бо зараз тебе ніхто не візьме.
Звернися в якийсь новий сімейний офіс з Дубая.
Їм точно до спини твоя угода і те, що було з дівчиною.
З дівчиною нічого не було.
Я про те, що їм на все пофіг.
Куп, ну чого ти, не будь такий.
Даруй, спізнився.
Я замовив як завжди.
Завтра йдеш до Міллерів?
Запросили, чому не піти?
А й справді.
Якби я уникав соціуму тільки через те, що там будуть Мел і Нік,
- то й з дому б не виходив. - Я у команді Купа.
- Ніяких команд немає. - Брехня.
Гаразд. Що з тобою?
Що?
Не дивишся в телефон.
Не запихаєшся їжею. Щось не так.
А якщо я зроблю перерву в роботі?
Чого б то?
Не знаю – щоб дітей бачити. Книжку почитаю.
Тобто на кілька тижнів
- чи на місяць? - Точно.
Скоріше на рік.
Куп, у кожній розмові настає момент,
коли треба від базікання переходити до суті.
Я втратив роботу.
Кого трахнув?
- Чому ти одразу вирішив… - Ні, ні.
Ти не алкаш, не расист, приносиш прибуток.
Залишається секс.
Господи, Барні, ти що.
Я не розумію, чому Джек так підло зі мною вчинив.
Не таке вже й порушення.
Для Джека це шанс вигнати тебе, забравши клієнтів. Хіба?
- Що «хіба»? - Не таке вже й порушення.
Вона працює на іншому поверсі.
- Я її не знав. - Не знайшов іншої?
- Будь-якої. - Сама клеїлася.
- Це неважливо. - А має бути важливо.
Має бути важливо.
Bailey піде на мирову.
Що?
Позивайся до фонду. Буде мирова.
Нащо їм це?
Бо ти не алкаш, не расист, приносив прибуток.
Їм суд ні до чого. Позивайся.
Ти мій бізнес-менеджер, а не юрист.
І як твій бізнес-менеджер,
я наполегливо раджу найняти юриста.
Я маю знати, скільки я протримаюся на тому, що є.
Заощадження?
Шість місяців. Максимум сім.
Не може бути.
Аліменти, дитячі, два будинки, машини, приватні школи,
не кажучи про твою сестру, і це перше, що згадалося.
Джек піде на мирову.
Джек мене знищить. Мені не по кишені йти проти цих людей.
Тобі не по кишені не йти проти.
Я думав, у мене більше грошей.
Було. А потім ти влетів торік на ІТ акціях.
Торік усі влетіли на ІТ.
Але не всі розлучилися чи трахнули співробітницю.
- Піди до Монті. - Ходив. І до Ленса.
- Голяк? - Мене обмежує угода на два роки.
Я знаю.
Куп, що пʼєш?
Не пий.
Скуштуй моє 15-річне японське віскі.
Два.
Лехаїм.
Скажи, мʼяке?
Так.
То…
як парубоцьке життя?
Ну, є свої переваги.
Та йди ти. У тебе шведський стіл з жінок, вибирай яку хочеш.
Розказуй. Які новини з фронтів?
Чуєш, я цього року знову проводжу доброчинний вечір проти раку,
записав на вас два столики, так само як і торік.
А скільки за столики?
Тридцять тисяч. Шістдесят за два.
Торік ти купив два столики.
Торік я не був розлучений, Пітере.
Точно. Вибач.
Я не подумав.
Дарма змусив тебе ніяковіти.
Столики віддам, твоє прізвище приберу.
Залишай як є.
- Точно? - Так, нехай буде. Нехай.
Я не хотів бути мудаком.
У деяких людей це природно виходить.
Та йди ти.
Слухай…
Тебе ж це не турбує?
Ми всі тут дорослі.
- Аякже. Все добре. - Молодець.
Небезпечно живете.
- Будь ласка, 25. - Зараз.
Дякую.
Триразовий чемпіон НБА. Що ти будеш робити?
Еге.
Те саме, що в нього, але більше.
Зараз.
Команда Купа?
І ще раз.
Тому я сказала Пітерові,
що треба поїхати у відпустку з дітьми,
поки ще можна, бо скоро вони нас і бачити не захочуть,
і що ми тоді будемо робити? Одне з одним балакати?
Для цього ми надто довго у шлюбі.
Тому в суботу ми летимо в Беліз.
Я знайшла віллу, приголомшливий краєвид узбережжя.
У дітей буде своя вілла поряд,
- щоб ми не товклися по головах. - Я зараз.
Але ми будемо з ними бачитися, бо в нас шеф-кухар
і їдальня, тому, коли зголодніють…
Той готель ще не в курсі, що на нього чекає.
Як справи, Куп? Усе добре?
Я в порядку, Мел. А ти як?
Теж.
Агов, парочка, можна вам сказати?
Як класно, що ви мирно розлучилися.
Даєн.
Ні, я просто кажу.
Памʼятаєш, як розлучалися Майк і Ґейл? То був армагедон.
Памʼятаєш?
В одному приміщенні їм тісно.
Та навіть в одному місті.
Скажи.
Сем, як думаєш, ви з Полом зможете розійтися друзями?
Та нізащо в світі,
але дякую, що спитала перед усіма.
Я просто захоплююся тим, як ви елегантно виплуталися з ситуації.
Милий, коли будемо розлучатися, то зробимо все так само.
Ну все. З тебе досить.
Та просто…
По-моєму, це чудово…
що ми всі такі просвітлені…
- Бачиш? - …розумієте?
Мел… Так, Мел з Ніком крутили шури-мури і вбили наш шлюб,
і час покаже, яка скалічена буде психіка в наших дітей,
але ви всі аж пищите від захвату.
Якби я знав…
Піду віділлю.
Упс.
Ми не знаємо, як її вбили. Я думаю, що зброя…
Її забили свічником.
Свічником? Це не помилка?
Важким срібним.
- Як ви знаєте? - Мікроскоп.
Нате. Просто…
Хтось хоче ненадовго помінятися тачками?
А то.
ОБЕРЕЖНО КРИХКЕ
- Бляха! - Боже.
- Тату! - Що за… Господи!
На голову не налазить.
- Містере Купер. - Іди собі, Джейк.
Вибачте, сер. Ми не знали, що ви приїдете,
кляну… Чорт.
Тату! Що ти зробив? Господи.
- Я просив: не зви сером. - Як ти?
Що тебе вкусило?
- Боже. Тату. - Я відповім. Привіт.
- Ні, Брюс, вибач. Що? - Вдарив мене у…
- Що зробити? Чим допомогти? - Боже. Так.
- Буду через десять хвилин. - Ти псих?
Вибач. Бувай.
Просто… Приклади лід. Заживе.
Схожа на справжню
На смак наче справжня
Моя фальшива пластикова любов
Привіт, Брюс.
- Дякую, що приїхав. - Та ну.
Але я ніяк не позбудуся відчуття
Що вилечу крізь стелю
Якщо розвернуся і втечу
Привіт, Енді.
Брюс подзвонив.
Я знала, що подзвонить.
Тоді підвези мене додому.
Як ти сюди добралася?
Пішки.
Знов не пʼєш ліків?
Хотіла щось відчувати.
Як самопочуття?
Гівняне.
А як твої справи?
Так само.
У тебе кепський вигляд, хоча хто б казав.
Вставай. Їдемо додому.
Він усе ще мене любить.
Сонце, у нього дружина і двоє дітей.
У всіх щось є.
Що ти там грала? Smashing Pumpkins?
Radiohead, телепню.
Точно. Аякже. Сідай.
Ну-ну.
Усе буде добре.
Давай гітару. Сідай.
- Нова машина? - Позичена.
Не дражнися.
Алі, у мене неприємності.
Серйозні?
Тобі доведеться зʼїхати з квартири й повернутися до батьків.
Їм не позаздриш.
Так. Якщо не питимеш ліків.
Нічого не обіцяю.
- У машині смердить. - Боже, я знаю.
Тут наче щось здохло.
Лів. Лів.
Будь ласка, давай поговоримо.
Слухай… Мені прикро, що з тобою таке сталося.
Хріново, що тебе звільнили.
- Ти справді так думаєш? - Аякже.
Тоді можеш, будь ласка, забрати скаргу?
Ти можеш відмовитися і вберегти Bailey від позову.
- Я поверну собі роботу. - Що?
Вибач, якщо я тебе чимось скривдив.
Я думав, ми розважаємося.
Чекай. Стоп-стоп. Я…
Я не розумію, про що ти.
Я ніякої скарги не писала.
Куп. Він на дзвінку.
Спокійно, Мері.
- Ніякої скарги не було. - Куп. Тобі сюди не можна.
Лів Кросс не писала скарги.
Це до ейчарів. Мені так сказали.
Брехня, Джек. Це все ти.
Ти порушив правила компанії. Мої руки звʼязані.
Угледів нагоду забрати клієнтів і намахати мене.
Ти сам себе намахав.
Я думав, ми друзі.
Хоч капітальний рахунок мені залиши.
Прошу тебе. То мої гроші. Вони мені потрібні.
Не твої.
Твоя найбільша помилка – думати, що тут щось було твоє.
Та все, все.
Те, що не можеш уберегти, не твоє.
Я не дам тобі знищити чудовий мотор.
Добре, заводь.
На.
Як там хлопець Торі?
- Джейк? - Правильно.
Жити буде.
А Торі?
Ще кілька днів – і я її переконаю.
Куп, ти сам не свій.
Вибач за те барбекю. Я трохи скипів.
Я говорю не про барбекю і не про те,
що ти напав на доччиного хлопця.
- Хоча це жах. - А про що тоді?
Не знаю.
Ти здаєшся таким…
самотнім.
Ну, так, я живу тут, а ти живеш там, у нашому домі, з нашими дітьми.
- Я знаю. - Ти мене покинула. І тому я…
самотній.
Але я не про це говорю.
Я переживаю за тебе.
Агов.
Що таке?
Ну годі. Поговорити ж можна, правда?
Я в порядку.
Справді. Стараюся вигребти.
Добре.
Справедливо.
Дякую, що заїхала.
Дякую за пиво.
Міс Кросс.
- Слухаю вас. - Я очікувала пояснення.
Ситуація з Ендрю Купером.
Я не писала скарги.
Хтось доповів про вашу участь у відділ персоналу.
- Але скарги не було. - Віскі?
- Ні. - Сідайте.
Даруйте за таке формулювання, але, зі скаргою чи без,
містер Купер порушив кодекс поведінки у нашій компанії.
У нього керівна посада,
а ми до привілеїв ставимося дуже серйозно.
Він і близько не мій керівник.
Я не підлегла його підлеглих.
Тобто він не міг вас звільнити, якби захотів?
Втратити роботу він не мав.
Мій конференц-зал, повний юристів, з вами не погодиться.
Шепард каже, що ви зірка. Він хоче вас підвищити.
Щоб ви керували своїм відділом. Ви готові?
І як ці дві справи повʼязані?
Від першої я перейшов до другої.
Мене більше цікавить ваше майбутнє, ніж Купове минуле.
Слухайте. У мене хвилина до дзвінка,
але пропоную на тижні повечеряти й усе обговорити.
Мері гляне, коли ви вільні.
А Шепард піде з нами?
Шепарду ми будемо раді.
Дякую.
КУП Я Б ХОТІЛА
Що ви там, усе взяли?
З певного погляду
життя зводиться до низки взаємоповʼязаних рішень.
Міллери вирішили податися в Беліз.
Я вирішив податися до Міллерів.
У Вестмонт-Вілидж патрулює приватна охорона
і поліція Вестмонта.
Рівень злочинності практично нульовий.
Коли довго живеш у такому містечку,
зʼявляється відчуття ізольованості від світу.
Починаєш недбало ставитися до сигналізації,
не замикаєш усіх дверей.
Patek Philippe Nautilus: біле золото 18 каратів,
циферблат з полиском,
водонепроникний до глибини 30 метрів, наче таке може спливти.
Як у рекламі: «Ви не володієте годинником "Патек Філіп",
а доглядаєте за ним для наступного покоління».
Наступне покоління дивиться час на телефонах,
тому його зникнення ніхто не помітить.
Привіт. Усе в порядку?
Добрий вечір, сер. Ви тут живете?
Так, авжеж.
Ваш будинок – під вартою на час відпустки.
Ми побачили «хонду» на вулиці, світло в будинку…
вирішили зайти.
Це синова машина.
Я казав йому поставити в гараж до відʼїзду.
Ви таки їдете у відпустку?
Так. Завтра, рано-вранці.
Мабуть, дружина неправильну дату вам назвала.
- Не турбуйтеся. Приємного відпочинку. - Дякую, хлопці.
Дуже вам вдячний.
Не знаю, що я собі думав.
Хоча ні, це неправда.
Я думав, що Пітер і Даєн Міллери – вилупки
і всього цього не заслуговують.
А ще думав, що таких вилупків у цьому районі
ще сила-силенна: з такими будинками,
набитими дорогим мотлохом, зникнення якого ніхто не помітить.
Кучугури забутого багатства, що валяється в шухлядах,
де нікому не принесе користі.
Я це знав, бо донедавна
сам був таким вилупком.
Я думав про аліменти, дитячі, судові збори, два будинки,
кредит на житло, навчання, податки на нерухомість,
преміальне страхування здоровʼя, репетиторів,
дитячих психологів, машини, садівників,
дезінсекторів, покрівельників, сантехніків, барабани
і рахунок у банку, на якому все ще мінус після розлучення.
І про те, що ніхто, разом з поліцією,
не запідозрить такого, як я.
Я не кажу, що це була вдала думка.
Тимчасове рішення.
Швидкий метод оплати рахунків, доки не стану на ноги.
І я подумав: що найгірше може статися?
Переклад субтитрів: Олена Любенко