Bože.
Kristepane.
Tak jo.
Sakra.
Do prdele.
ČPAVEK
Tak jo.
Tak.
Sakra.
Určitě si říkáte, že ten bazén je nějaká metafora.
Ale zároveň byl naprosto skutečnej a naprosto ledovej.
Sebereflexe mi dřív nikdy nebyla moc vlastní.
Jenže donedávna se nepřihodilo ani to, že bych se probudil
v cizím domě celej od krve mrtvýho chlapa a pak spadl do bazénu, ale stalo se.
V ten moment jsem na krátkou chvíli koutkem oka uviděl,
jak v mým životě víří problémy.
A říkal jsem si, jak se všechno mohlo tak rychle zvrtnout.
Bylo to takhle…
Lloyde, pojď.
PŘED 4 MĚSÍCI
- Panáky. - Další rundu?
Jo, barmane…
- Co chcete pít? - Rum.
Co pije? Dáme si to. Vypadá to dobře.
Vy vypadáte dobře. Můžu vás na něco pozvat?
Velký povýšení. Obří povýšení! Kolik jsi vydělal?
Kolik jsi vydělal?
Macallan 25. Barman mi na ni dal tip.
- Drahý pití. Snad za to stojím. - Klid, platíte ho vy.
Liv Crossová.
- Andrew Cooper. - Vím, dělám u Mikea Shepherda.
Promiňte, nepoznal jsem vás.
To nic, Mike nás nad sedmé patro moc nepouští.
Tamti bankéři už to trochu přehánějí.
Chtěla jsem vypadat zaneprázdněně.
Rád pomůžu.
Zdálo se, že půjdete za mnou, ale byla jsem netrpělivá.
Jo, teď jsem po docela dlouhé době čerstvě singl, takže neznám žádné triky.
Říct, že neznáte triky, je trik.
- Nejde mi to, vidíte? - Byl jste ženatý?
Jo, 18 let.
- Je vám… - Pro vás jsem starej.
Já věk takhle nevnímám.
- Protože vám je kolik, 27? - Osm.
- To je zase váš trik. - Možná.
- Nebo jste byl v manželství… Máte děti? - Dvě.
…moc dlouho a žil mezi sezdanými páry s dětmi,
takže jste přehlédl celý segment populace, který se rozhoduje jinak a má jiné cíle.
- Jaké cíle máte vy? - Věčná láska,
zdravý, žhavý sex,
dostatek financí,
mít klid, žít harmonicky.
- To jsou cíle všech. - Kolika jste dosáhl?
Jen zvažte, jestli svoje zásady nepřehodnotit.
- Můžu být váš otec. - Toho už mám. Jmenuje se Milt.
Je fajn, starší než vy.
- Divný. Jako by to bylo něco dobrýho. - Musíte víc mezi lidi.
Teď mezi lidma jsem.
Ale ne. Ne tak docela. Zatím ne.
Pardon, tak mluvíte s každým?
- Ani nevíte, jestli jsem vdaná. - Jste?
Byla jsem. Dva roky.
- Byla jste moc mladá. - Ano.
Navíc měl rád tlustý štětky.
Proti gustu…
Ironie je, že jsem bývala morbidně obézní, ale to mě ještě neznal.
Viděla jsem jeho historii prohlížení
a napadlo mě, že to možná tušil a že jsem ho přitahovala právě proto.
Věřte mi, nepřitahovala jste ho tímhle.
Tohle je váš trik.
Podívejte…
chápu, že většina kluků ve vašem věku jsou idioti.
Třeba tamhle ti, co chlastají a mají z toho zvadlý péro.
Narcističtí hošíci, co na vás absolutně nemají
konverzačně ani v posteli.
Takže muž mého věku se vám zdá jako dokonalý protiklad, že?
Jsem pozorný, moudrý, prostě víc chlap,
ať to znamená cokoli.
- Vám je 27? - Osm.
Takže jste o 20 let mladší než já.
V současném okamžiku to funguje.
Já mám peníze, vy svobodu. Mohli bychom cestovat a učit se od sebe.
- Při povídání i v posteli. - Jo. Ano.
Já bych přišel zajímavý vám, protože znám víc historek,
a vy mně, protože žijete okamžikem,
bezhlavě a bezprostředně, což já už dávno neumím.
Bez problémů bychom se zabavili.
A to by chvíli fungovalo, že?
Za deset let by vám bylo 38 a mně 58.
Začalo by to drhnout. Asi byste chtěla děti, ale já už je mám.
Říkala byste si, že přicházíte o největší životní zkušenost.
- Pořád byste byla krásná. - A jsem?
Já bych stárl.
- Budete stárnout do krásy. - To víte, protože už se to děje.
Měli bychom míň sexu, pili víc vína
a možná by to ještě chvíli fungovalo.
Víte, že hodně mluvíte?
O vnitřní monology i svoji ženu jsem přišel zhruba ve stejnou dobu.
Posuňme se o dalších deset let.
- A musíme? - Bylo by mi 68.
Ať se o sebe budu starat sebelíp,
prostata udělá nevyhnutelné, stejně jako vlasy,
a vy budete trávit dny přemýšlením, co bude, až umřu.
A pokaždé, když odejdete z domu,
si budu říkat, s jakým mladým kancem si to rozdáte.
Vážně? Jste tak nejistý?
Ještě ne, ale budu.
- A co pověst? - Vaše, nebo moje?
- Vy víte, že budu podvádět? - Ne, ale budu se bát.
Divný mix vysokého a nízkého sebevědomí.
Já budu žárlivej dědek, vy neposedná žena v nejlepších letech
a oba nás pohltí strach,
že poslední roky života, ty nejtěžší, strávíme v naprostém osamění.
Pane jo.
Pane jo. Kdy vás všechno tohle napadlo?
Během těch deseti sekund, co jste šla odtamtud sem.
Mohla bych tu sedět a vyvracet vám to,
ale upřímně jsem se s váma jenom chtěla vyspat.
S tím nějaký problém máte?
Žádný mě nenapadá.
Jedeme!
O 3 MĚSÍCE POZDĚJI
V životě to chodí následovně…
Po vysoké dostanete flek ve velké firmě.
Jste jen kolečko v soukolí,
ale je tu možnost povýšení.
Seženete si ubohý byt, na který skoro nemáte,
protože víte, že peníze budou.
Oženíte se, protože… Víte proč.
A ona se k vám nastěhuje.
Jste na mizině, ale jste dva.
Jste v tom spolu, což je fajn.
Mimochodem, s nikým už si nezašukáte tak dobře jak s ní v tom mizerným bytě.
To platí i pro ni.
Tak makáte jak šílení a vyhrabete se z toho.
Peníze už snadněji nevyděláte.
Na konec světa to ještě nevypadá.
Ahoj. Jo aha.
A když se máte dobře,
když je všechno senza, tak máte první dítě.
Dýchej.
Koupíte dům, 30 % ze svýho, zbytek na hypo na 30 let a 4,5 % a jste zase na mizině.
Tak makáte víc a dýl.
- Vyděláváte hodně… - Skvělé.
…ale vidíte, že byste mohli vydělávat ještě víc.
Dítě číslo dvě.
Dům číslo dvě.
A zase na mizině.
Ale tentokrát je to jiné.
Máte úvěry, což znamená, že je vaše snažení na něčem vidět.
Na domě, autech, věcech.
Tou dobou už nevíte, jaké naivní plány jste kdysi měli
nebo na čem vám na začátku záleželo.
Nezastavíte se a nemáte čas se sami sebe zeptat na těžké otázky:
„Kdy mi to bude stačit a proč to všechno dělám?“
Dům číslo tři.
A jednoho dne, asi pět let po koupi, si uvědomíte, že jste to dokázali.
Dostali jste se na vrchol, kdy si poprvé můžete dovolit žít podle sebe.
A v té magické chvíli, kdy jste podle vás pokořili život a všechny jeho výzvy,
většinou najdete svoji manželku, s níž jste 18 let, v posteli…
Sakra.
…s blízkým kamarádem.
Dům číslo čtyři.
Podnájem.
Je malý, ale to nevadí, je totiž i depresivní.
SOUSEDSKÁ TAJEMSTVÍ
- Proč ještě držíme Pac-Pro? - Většinu jsme prodali.
- Většinu? Co? - Zase budou v plusu.
Říkal jsem, že na všem vyděláváme, nespalme se na technologických startupech.
- Všechno prodejte. Dneska. - Dobře, šéfe.
- Co mu je? - Mně? Nic.
Dostal kopačky.
- To je něco novýho? - Miluju ji.
Ne. Miluješ lásku.
- Nevím, co teď. - Já jo. Prodej akcie Pac-Pro.
Díky.
- Dobré ráno, Coope. - Jacku.
Pánové. Dnes jdeme na squash.
- Jo? Mary mi poslala e-mail? - To je asi má chyba. Máš věci?
Mám.
- Bezva. V poledne? - V poledne.
Výtečně.
Aut. No tak, podávej.
Podávej. Krucinál.
Co děcka?
Dobrý.
- A žena? - Bývalá.
Pořád je s tím blbcem? Jak se ten basketbalista jmenuje?
Nick. Jo.
Ono ho to dožene. Karma, ne?
Když je o tom řeč, mám špatnou zprávu.
Bože, Jacku, nevrátila se ti rakovina, že ne?
Co? Ne.
Moje zbývající varle je na tom dobře. Plný života.
Ne, jde o to, Coope, že máš padáka.
Super.
Ne, myslím to vážně. Musím tě propustit.
- Cože? - Jedna holka jménem Oliv… Jak to bylo?
- Nějaká Olivia. - Moment. Co? Jaká holka?
- Cože? - Crossová. Olivia Crossová.
Oliv…
Liv Crossová?
Generální ředitel, co spí s kolegyní, je…
Počkat, ona pro mě nedělá.
Je u Shepherda. A…
A předtím jsme se neznali.
Je fuk, jestli jste se znali. Jde o to, žes s ní píchal.
Píchals s ní, že?
Píchej mě!
Jo, ale šlo o jeden víkend asi před třema měsícema.
Chtěli jsme to oba.
- A ona balila mě. - O to nejde. Byls její nadřízenej.
Říkám, že… Ani jsem ji neznal.
Věděls, že dělá pro Shepherda.
Víš, Coope, jde jí o to, že nedostala funkci viceprezidentky.
Viceprezidentky? Je jí 27.
Ne, 28, a nechci se hádat.
Nemůžeš mě vyhodit, Jacku.
Údajně máme velice přísný zákaz navazování intimních vztahů.
Proč ses mě sakra rozhodl vyhodit právě tady?
Bylo potřeba se dostat do tvýho kanclu a počítače.
- Interní informace. - Jsou to mí klienti.
Ale podle doložky neusilování o akvizici jsou naši ještě nejmíň dva roky.
Ty mě vážně takhle potopíš?
Víš, jak to chodí.
Co můj kapitálový účet?
- To jsou moje peníze. To nejde. - Dostals vyhazov opodstatněně.
Na tom účtu je všechno, co mám. Zničil bys mě.
Promiň, že to musí být takhle, ale prostě musí.
Podám žalobu.
Když ne, dáme ti půlroční odstupný.
Vyliž si.
Jasně. No…
Dám ti pár dnů na rozmyšlenou.
Huntere.
- Co tady děláš? - Skončil jsem dřív, tak tě vyzvedávám.
- Není úterý. - To vím.
Můžeme třeba někam zajít.
- Na zmrzku? - Provedl jsem něco?
Bože, Huntere, ne.
To jako táta nemůžu neplánovaně strávit fajn čas se synem?
Co škola?
- Co škola? - Dobrý.
A to doučování ti pomáhá?
Asi.
Máš holku?
- Ne. - A rýsuje se něco?
Ne.
Odpovíš mi dneska nějakou větou, která má víc než dvě slabiky?
Možná.
- Půjdeš dál? - Jo, je tu Tori, chci ji pozdravit.
- Ahoj. - Ahoj, mami.
- Jak ses měl? - Dobře.
Co ty tady?
Co… Vzal jsem Huntera na zmrzlinu.
Není úterý.
To už vím.
- Je tu Tori? - Ještě se nevrátila.
- Co je? - Co?
Co to je za výraz?
- Žádnej. - To je ten tvůj výraz,
když potlačuješ jinej výraz.
Co se teda děje?
Moc se nehodí, když se tu ukážeš v den, kdy nemáš.
Vzal jsem ho na zmrzku, proboha.
Jeho to akorát mate. Hranice mají svůj důvod.
Hranice jako třeba monogamie?
Vážně, Coope?
Budou to dva roky. Kdy to přestaneš vytahovat?
Nevím. Jaká je u cizoložství doba promlčení?
Asi kratší než doba, co si hraješ na smutnýho paroháče.
- To se ještě říká? - Víš co?
Kdybys trochu otevřel oči, došlo by ti, že se to nestává bezdůvodně,
a možná bys za to přebral nějakou odpovědnost.
Promiň, vyspala ses s Nickem, vykoplas mě z domu,
celej ten průšvih musím platit a říkáš, že nejsem zodpovědnej?
Nechci to teď řešit.
Ale mě to samotnýho nebaví.
- Hej! - No?
- Řekl ti, že potřebuje nový bubny? - Nový? Co je s těma starýma?
Nevím, jsou starý a pokroucený.
Podle kapely, ve které hraje, potřebuje nový. Jsou dobří.
- Bože. - Nick chtěl…
Ne, bubny pro mýho syna přece nebude kupovat Nick.
- Jestli nemáš čas… - Zvládnu to.
Počkej. Coope.
Šla jsem s Tori na kožní.
- Nic jí není. - A povíš jí to ty?
Chce to nový odstraňování laserem. Třikrát a hotovo.
Jeden zákrok 1 500.
Pošlou ti fakturu.
Každá návštěva mě stojí prachy.
Tak jezdi jen v úterky.
Vyřiď Tori pozdrav od táty.
Ježíši.
Do hajzlu. Děláš si prdel?
Do háje. Soráč, je to moje vina.
Jo, je.
- Dám vám údaje. - Tori?
Ahoj, tati.
Jakeu, můj táta.
Tati, to je Jake.
Těší mě, pane.
Mrzí mě, že jsem vám ťuknul auto.
Moment, kdože jsi?
Jake Weston.
Aha, to mi nic neřekne.
Je můj přítel.
- Promiň, kolik ti je? - Je mi 20, pane.
Neříkej mi pane, zní to falešně.
- Pardon. - Je ti dvac…
Jí je 17. Znáš zákony tohohle státu?
- Tati. - Je to jinak, pane.
Aha. Jake, že? Ještě mi řekni pane, a praštím tě do péra.
Tati, neblázni. Mami, táta blázní.
- Tobě to nevadí? - Běžte dál.
- Najezte se. - Ty to víš? Nevadí ti to?
- Omlouvám se za to auto. - Už táhni, Jakeu. Táhni.
- Co blbneš? - Co blbneš ty?
V podstatě naši dceru znásilňuje.
- Prosím tě. - Co?
- Miluje ho. - Je dítě. Jemu je 20.
To ti přijde v pořádku?
- Zlato. - Bože.
Ty je necháš… Bezva, Nick.
- Čau. - Ahoj, Coope.
Ten to vyřeší.
Musel jsem za tebou vyjít ven.
- Čau. Jo. - Čau. Jo. Jasně.
Chtěl jsem dát na gril parádní hovězí steaky, co jsem koupil.
Nechceš se zdržet?
Jestli se nechci zdržet?
Proč nechci?
Asi proto, že kdybych šel na svoji zahradu
a jedl steaky ze svýho grilu za 5 000 od chlapa, co mi píchá ženu, vzal bych…
- Ach jo. - …svůj japonskej nůž a vyřízl si srdce.
Tak asi proto se nechci zdržet.
Odjíždím.
Chápu, Coope.
Rozumím ti, fakt.
Snažím se to nějak urovnat, víš?
Mezi náma všema.
Jo, tak hodně štěstí. A vyřiď tomu idiotovi, že mu pošlu účet.
Pozor na nohy.
Já řídil a Haskell spal.
Za chvíli se chtělo spát i mně.
DALŠÍ VÝBĚRY, POPLATKY
STAV KE KONCI DNE
Těšil jsem se na Sue.
- Blížil jsem se. - Do háje.
Cesta už měla brzo skončit.
Začal jsem myslet na budoucnost, která se zdála být zářná jak světlo neonů.
Viděl jsem, jak se Sue bude dařit.
A třeba i mně.
Když mě chytí, budou se zajímat, odkud to auto mám.
- Obviní mě z vraždy. - Přemýšlej, a nechytí tě.
Ahoj.
Co děláš?
- Ahoj. - Ahoj.
Jo! Ty vole! Pojď!
Samantin muž Paul zbohatl na hostincích.
- Měl jich 9, v pase 112 cm… - Bože.
…a vážnou erektilní dysfunkci.
Jo! Zatraceně!
Rozvedli se a ona dohání ztracený čas.
Proboha.
Asi jsi mi prokousla kůži.
Aspoň víš, že jsem nic nepředstírala.
Všechno dobrý?
Jo.
Už musíš jít?
Ne.
Proč? Chceš, abych už šla?
Ne, jenom jsem…
Vypadalo to, že máš něco…
- důležitýho. - Ne.
Ale dobře.
- Hej, co se stalo? - Nic, všechno v pohodě.
Jestli chceš něco říct, tak to řekni.
Před minutou ses do mě udělal a teď se mě chceš rychle zbavit.
Sam, ach jo.
Ne, nic se neděje. Odejdu.
Fakt, to je prostě příroda. Pokles dopaminu po dosažení orgasmu.
Já myslel, že třeba řešíš děti.
Ne, už spí, ale díky moc za zájem.
Hele, asi sis něco špatně vyložila a došlo k nedorozumění.
Ne, jenom je mi to popravdě trochu nepříjemný.
Tys volal mně, ne?
A já si oblíkla sexy oblečení…
- Sam. - …sehnala chůvu, udělala si peeling.
Sam.
Omlouvám se.
Jasný? Nechci, abys odešla.
Řekni mi pravdu. Myslíš, že by mezi náma mohlo být i něco víc?
Prosím tě. Sam.
Prosím tě.
Takhle to je s přestávkama už půl roku
a já to ještě neposunul dál.
Víš, jaké cifry jsem vydělával u Baileyho, ne?
Převedu sem půlku klientů.
Dohromady s ropnými klany z Texasu
do roka udělám půl miliardy dolarů. Oba na tom vyděláme.
A ještě jsi tu nespal s žádnou kolegyní. Jack nás obvolává. Nikdo tě nechce.
Monty, tu práci máš díky mně. Přijmi mě.
Obvolává všechny.
Hele, vím, že Jack všechny obvolává.
Na Jacka seru. Ten tady kámoše nemá.
Dobrý vědět.
Nemůžu Jacka naštvat, proděláváme na technologických startupech.
Chci tě ulovit už delší dobu.
- No… - Za jak dlouho mi dáš klienty? Za 90 dní?
Kdysi jsi seděl tady a já tam.
- Jo, já vím. - Dva roky?
- Dals to před podpisem právníkovi? - Dobře mi zaplatili, no.
- Chceš moji radu? - Ani ne.
Coope, bez klientů tě nevezmu.
Chvíli počkej, než se všechno uklidní, protože teď nejsi žádanej.
Ozvi se tamtěm rodinným firmám z Dubaje.
Nebude je zajímat ta doložka ani ta aférka.
Žádná aférka to nebyla.
Ale jim je to jedno tak či tak.
Coope, no tak, nech toho.
- Pardon za zpoždění. - Objednal jsem to, co vždycky.
- Jdeš zítra na tu akci k Millerovým? - Pozvali mě, tak proč ne?
Jen tak.
Kdybych se vyhýbal situacím, kde by Mel s Nickem mohli být,
- nevyšel bych z domu. - Jsem na tvojí straně.
- Žádný strany nejsou. - Blbost.
Tak jo. Co se děje?
Co?
Nekoukáš do mobilu a jíš pomalu. Něco se děje.
Co kdybych chvíli nedělal?
A proč?
Třeba abych se vídal s dětma. Nebo si přečetl knížku.
- Takže pár týdnů nebo měsíc? - Přesně.
Anebo rok.
Coope, v každým rozhovoru nastane chvíle, kdy je potřeba se konečně dostat k věci.
Přišel jsem o práci.
S kýms píchal?
- Proč si hned myslíš… - Ne.
Nechlastáš, nejsi rasista a vydělávals, tak zbývá píchání.
Bože, Barney, no tak.
Jen nevím, proč mi Jack tak zavařil.
Neměl k tomu důvod.
Chtěl tě propustit a nechat si klienty. Fakt?
- Co fakt? - Neměl k tomu důvod?
- Dělala dole. Já ji neznal. - Nemohl sis najít jinou?
- Kohokoli? - Ona balila mě.
- Na tom nezáleží. - Ale mělo by.
Mělo by. Mělo by na tom záležet.
- Bailey se dohodne mimosoudně. - Co?
Podej žalobu, dohodnou se.
Proč?
Nechlastáš, nejsi rasista a vydělávals.
Soud nechtějí. Podej žalobu.
Jsi můj obchodní ředitel, ne právník.
A jako obchodní ředitel ti doporučuju najmout si právníka.
Potřebuju zjistit, jakou mám rezervu.
Jaký máš úspory?
Na šest měsíců, možná sedm.
Nesmysl.
Alimenty, zaopatřování dětí, dva domy, auta, soukromý školy,
tvá sestra a to je jen to, co mě teď napadlo.
Jack se dohodne.
Jack mě zruinuje. Jít proti nim si nemůžu dovolit.
Ale to právě musíš.
Myslel jsem, že mám víc.
Měls, ale technologický startupy ti to loni vzaly.
Loni kvůli nim prodělali všichni.
Ale nerozvedli se ani nepíchali s kolegyní.
- Zkus Montyho. - Zkusil jsem. I Lance.
- A nic? - Doložku o akvizici mám na dva roky.
Já vím.
Coope, co piješ?
To je fuk, mám tady 15letou japonskou whisky. Ochutnáš.
Dvě.
L’chajim.
Ta je jemná, že?
Jo.
Takže…
Co single život?
No, má to svoje nevýhody.
Kravina. Po světě přece běhá plno ženských.
Tak povídej, jak válčíš?
Hele, letos zase předsedám té charitativní akci na boj proti rakovině
a budeš mít dva stoly jako před rokem.
- Kolik stojí? - Jeden 30 litrů, dohromady 60.
No tak, dva jsi měl i loni.
Jo, ale to jsem nebyl rozvedenej, Petere.
Jo, to je fakt. Promiň.
To mi nedošlo.
Dostal jsem tě do blbé situace.
Stoly zruším a tebe vyškrtnu.
Nech mě tam.
- Určitě? - Jo, v pohodě.
Já tě nechtěl nasrat.
Někdo to prostě dělá automaticky.
Blbečku.
Heleď…
To nevadí, ne?
Jsme dospělí.
- Jasně. Všechno v pohodě. - Bezva.
Žiješ na hraně.
- 25, prosím. - Jistě.
Děkuju.
Třikrát hrál v All-Star týmu NBA. Co naděláš?
No jo.
Dám si, co on, akorát víc.
Jistě.
Na nás?
A ještě jednu.
Tak jsem Peterovi řekla, že s dětma musíme někam jet.
Dokud to jde. Pak s náma nebudou chtít nic mít.
A co budeme dělat? Povídat si spolu?
Na to jsme svoji až moc dlouho.
Takže v sobotu odlétáme do Belize.
Našla jsem nám domek s krásným výhledem na pobřeží.
Děti budou mít domek vedle.
- Ať se tam nemačkáme. - Přijdu.
Ale určitě se uvidíme, protože u nás bude kuchař
i jídelna a děcka dostanou hlad. V Turtle Innu se budou divit.
Jak se máš, Coope? Dobře?
Dobře, Mel. Co ty?
Taky.
Poslyšte, vy dva, musím vám říct, že je fajn, jak jste se rozvedli v dobrým.
Diane.
Ale vždyť to je pravda.
Třeba rozvod Mikea a Gayle. Úplnej armageddon. Pamatuješ?
- Nemůžou být v jedné místnosti. - Ani městě.
Že?
Sam, myslíš, že s Paulem budete dál kamarádi?
Ani omylem, ale díky, že se ptáš takhle přede všema.
Prostě obdivuju, s jakou grácií jste to zvládli.
Lásko, až se rozvedeme my, uděláme to stejně.
- A dost. Už nepij. - Jenom jsem…
Je to skvělý…
jak jsme všichni tak osvícení.
- Vidíš? - Víte?
Jo, Mel a Nick měli poměr a ukončili naše manželství.
A jak to zkurví naše děti asi ukáže až čas.
Ale všichni se k tomu stavíte hrozně mile.
Kdybych to věděl předem…
Zajdu se vychcat.
Nevíme, jak ji zabil. Podle mě ta zbraň…
Zabil ji svícnem.
Svícnem? Určitě?
Těžkým, stříbrným.
- Jak to víš? - Díky mikroskopu.
Prosím. Tak mi to…
Vyměníme si na chvíli auta?
Jasná věc.
POZOR, KŘEHKÉ
- Kurva! - Bože.
- Tati! - Co to… Panebože!
Neuvěřitelný.
- Pane Coopere. - Odejdi, Jakeu.
Promiňte, pane, my nevěděli, že přijedete.
Fakt. Sakra.
Tati! Co děláš? Panebože.
- Neříkej mi pane. - Dobrý?
Seš normální?
- Bože. Tati. - Vezmu to. Čau.
- Praštil mě do… - Ne, Bruci. Promiň, cože?
- Co mám dělat? Co potřebuješ? - Ach jo. Jo.
- Přijedu za deset minut. - Šílíš?
Jo, promiň. Čau.
Prostě… Dej si na to led nebo něco, bude to v pohodě.
Vypadáš jak skutečná.
Chutnáš jak skutečná.
Má falešná, plastová lásko.
Čau, Bruci.
- Díky, žes přijel. - Jo.
Ale nezbavím se pocitu…
že za chvíli asi vybuchnu.
Kéž bych se mohla otočit a utéct.
Ahoj, Andy.
Bruce mi zavolal.
Jo, jak jinak.
- Hodí se mi, že mě zavezeš domů. - Jak ses sem dostala?
Pěšky.
- Zase nebereš prášky? - Chtěla jsem něco cítit.
A jak se cítíš?
Vlastně hrozně.
- Jak ses dneska měl? - Stejně jako ty.
Nevypadáš nic moc a to říkám já.
Pojď, pojedeme domů.
On mě pořád miluje.
Má ženu a dvě děti.
Každej má něco.
Cos hrála? Něco od Smashing Pumpkins?
Od Radiohead, tupče.
Jasně. Samozřejmě. Tak pojď.
Hele…
To bude dobrý.
Dej mi ji. Nastup si.
- Nový auto? - Půjčený.
Bez komentáře, jo?
Mám problémy, Ali.
Je to zlý?
Možná bude potřeba, aby ses odstěhovala zpátky k našim.
To jim nezávidím.
Jo, musíš brát ty prášky.
Nic neslibuju.
- Hrozně to tady smrdí. - Jo, já vím.
Zdechlinou.
Liv.
Prosím, potřebuju s tebou chvíli mluvit.
Hele, mrzí mě, co se ti stalo. Je na prd, že tě vyhodili.
- Přijde ti to na prd? - No jasně.
A můžeš tu stížnost stáhnout?
Když to odvoláš, nebudu Baileyho žalovat.
- Vrátili by mi práci. - Co?
Omlouvám se, jestli jsem se k tobě zachoval nějak špatně.
- Myslel jsem, že se nám to oběma líbilo. - Počkej. Ticho.
Nevím, o čem mluvíš.
Já žádnou stížnost nepodala.
Coope. Má hovor.
To nevadí, Mary.
- Ona stížnost nepodala. - Coope, odejdi.
- Liv ji nepodala. - To řeší personální. Řekli mi to oni.
- Blbost, stojíš za tím ty. - Porušils pravidla. Já nic.
- Chtěls moje klienty a vyjebals se mnou. - Vyjebals se sebou sám.
My nejsme přátelé?
Nech mi aspoň ten kapitálovej účet.
- Jsou to moje peníze. Potřebuju je. - Nejsou.
Největší chybu jsi udělal, když jsi věřil, že je tu něco tvýho.
Dobrý.
Co si nemůžeš nechat, není tvoje.
Nedovolím, abys to auto zničila.
Tak, nastartuj.
Na.
Jak je na tom Torin přítel?
- Jake? - Správně.
Přežije to.
A Tori?
Dej tomu pár dní. Dělám na tom.
Tohle nejsi ty, Coope.
Promiň za tu grilovačku, měl jsem trochu moc popito.
Nemluvím o ní ani o tom, žes napadl přítele naší dcery.
- Ale je to na pováženou. - Tak o čem?
Nevím.
Připadáš mi tak…
sám.
No jo, já bydlím tady a ty bydlíš v našem domě s našima dětma.
- Já vím. - Opustilas mě, takže jsem…
sám.
Ale o tom nemluvím.
Děláš mi starosti.
No tak.
Co se děje?
Ale no tak, pořád se mi můžeš svěřit.
Jsem v pohodě.
Vážně. Hledám si svoji cestu.
Dobře.
Proč ne?
Díky, že ses stavila.
Díky za pivo.
Slečno Crossová.
- Co byste ráda? - Chtěla bych vysvětlení.
- Ohledně Coopera? - Stížnost jsem nepodala.
Někdo váš vztah nahlásil na personální.
- Ale stížnost nebyla. - Whisky?
- Ne. - Posaďte se.
Omlouvám se, že to bylo podáno takhle, ale nehledě na to
pan Cooper zcela porušil naše firemní pravidla.
Měl vysokou funkci a regule bereme velice vážně.
Pracovně jsme nepřišli do kontaktu. Ani nepřímo.
- Takže vás nemohl vyhodit, kdyby chtěl? - O práci přijít nemusel.
Mám konferenční místnost plnou právníků, co tvrdí opak.
Shepherd říkal, že jste skvělá. Chce vás povýšit
a abyste měla vlastní kancl. Máte na to?
- To spolu souvisí? - Tamto už neřeším. Tohle je další téma.
Víc mě zajímá vaše budoucnost než Coopova minulost.
No, za chvíli mě čeká telefonát,
ale zajděme v týdnu na večeři a proberme to.
Mary nám najde vhodný čas.
Neměl by jít i Shepherd?
Ať se klidně přidá.
Děkuji.
CHTĚLA BYCH
Tak, máš všechno…
Z jistého úhlu pohledu je život jenom řada vzájemně provázaných rozhodnutí.
Millerovi odjeli do Belize.
Já přijel k Millerovým.
Westmont Village má vlastní soukromou hlídku i policii.
Kriminalita je zde téměř nulová.
Kdo na takovém místě žije dlouho, začne si připadat izolovaný od světa.
Pak začne kašlat na poplašné systémy a přestane si zamykat všechny dveře.
Patek Philippe Nautilus: 18karátové bílé zlato, číselník sunburst,
vodotěsné do 30 metrů. Kdo to využije?
Jak říkají v reklamách: „Hodinky Patek Philippe nevlastníte.
Jen je opečováváte pro další generaci.“
Ale další generace má hodiny na mobilu, takže tohle nikomu chybět nebude.
Dobrý večer, všechno v pořádku?
Dobrý večer, pane. Vy tu bydlíte?
Jo, no jistě.
Máme hlášeno, že jste na dovolené.
Viděli jsme tu hondu a že se tady svítí, tak jsme to zkontrolovali.
To je synovo auto.
Před odjezdem ho měl dát do garáže.
- Takže na dovolenou pojedete? - Jo, zítra brzo ráno.
Žena vám musela dát špatné datum.
- Nic se neděje. Užijte si výlet. - Díky, chlapi.
Vážím si toho.
Nevím, co jsem si jako myslel. Vlastně ne.
Myslel jsem si, že Peter a Diane Millerovi jsou kreténi a nic z toho si nezaslouží.
A napadlo mě, že takových kreténů existuje hodně.
Žijí v okolí, mají podobný domy
plný podobných drahých krámů, který nikomu chybět nebudou.
Hromady zapomenutých cenností se válí v zásuvkách, kde jsou všem na nic.
Věděl jsem to, protože teprve donedávna jsem jedním z těch kreténů byl i já.
Myslel jsem na alimenty, děti, právní poplatky, dva domy,
maximální půjčku na bydlení, školy, daně,
zdravotní pojištění, doučování, dětský psychology, auta, zahradníky,
deratizátory, pokrývače, malíře, instalatéry,
bubny a konto, co je kvůli rozvodu v minusu.
A na to, jak by nikdo včetně policajtů nepodezříval člověka, jako jsem já.
Neříkám, že to byl dobrej nápad.
Bylo to jen dočasně, abych zaplatil účty a postavil se zase na nohy.
A říkal jsem si, že se určitě nemůže stát nic hroznýho.
Překlad titulků: Karel Himmer