Tidligere på The Handmaid's Tale:
Du manglet tålmodighet.
Med statlig godkjent voldtekt, er ikke tålmodighet et alternativ.
Du valgte blodbad i stedet.
Vi samles for å fordømme disse avskyelige kujonene,
som drepte Guds edleste tjenere.
Dette er din feil, tante Lydia.
Kjære Gud. Vis nåde for det de har gjort.
For de har vært fanger av gudløse menn!
Dette er begynnelsen på slutten.
Gilead skal bestå.
Reis dere! Kjemp for friheten! Ikke la jævlene slite dere ut!
Gå!
- Nei! - June.
- Hvor skal vi? - Et trygt sted.
Vi har et lite fotfeste i byen, men vi må finne
kommandørene som overlevde, og fullføre jobben.
Jeg må vite hvor kommandørene er.
Gilead kommer til å sende flere og flere menn,
akkurat som dem.
De flyr til D.C. i kveld.
Du må avslutte dette skamløse angrepet. Gjør slutt på henne.
Bomben, antar jeg?
Jeg skal ikke rote det til.
Kommandant Lawrence. Vi trenger en samlet front i D.C.
Jeg er glad du blir med.
Jeg ville tatt det tilbake. Jeg ville latt hele menneskeheten dø ut,
for å ikke ha Gilead på samvittigheten.
Så gjør noe.
Så du ble med vinnerne.
- Hun ba meg gi opp alt dette. - Du skulle hørt på henne.
Boston er fritt. Gilead-okkupasjonen er over.
Vi vant. Her, i det minste.
Boston er Amerika igjen. Velsignet være, for faen.
Da marinesoldatene landet i Southie, var kampene nesten over.
Gilead hadde begynt å trekke seg ut av byen.
Så tok det bare 19 dager. Men dette er bare begynnelsen.
Først blir Massachusetts frigjort. Så New York,
vestover over Ohio, Kansas.
Colorado en gang. Og så Hannah.
Frihet!
- Hei. - Hei.
- Har du hørt noe om Janine? - Nei.
Gilead prøvde å kjempe, men de hadde ingen ledere.
Kommandørene i Boston var døde før slaget hadde begynt.
Gud krever alltid et offer.
Hei, folkens. Folkens.
Vi må laste bilene. Vi må dra.
Vi trenger ammunisjon og våpen i alle bilene, ok?
Hei. Går det bra?
- Ja. - Ja?
Jeg så Rita og Moira ved bålet. De feirer nå.
Utmerket. Ja. De har fortjent det.
Du har ikke sovet på dagevis, du burde hvile.
Men jeg er ikke trøtt. Jeg er ikke trøtt.
Jeg burde være det. Det er rart. Men, ja.
Hei. Vet du hva? Vi har fagforeningsfolkene.
Vi har noen elektrikere fra Boston City.
Vi tar dem med til kraftverket, får på lysene.
Bra. Du er for opptatt til å være trøtt.
Vi skal få i gang det elektriske. Så skru på strømmen igjen.
Forhåpentligvis kan vi få i gang flyplassen.
Da kan det komme fly fra Alaska.
Vi kan få Holly og moren din ned hit.
- Det hadde vært fantastisk. - Ja.
Hva med New York? Er det dit Mayday skal nå?
Ja, det går rykter.
Jeg har begynt å få kontakt med Mayday på bakken der,
men jeg vet ikke, vi får se. Vi får se.
Men det er ikke Colorado.
Hør her.
For å få Hannah tilbake, tar vi ett sted om gangen for å slå Gilead.
Ok.
Jeg må gå.
- Hei. - Hei. Noe nytt?
Det har skjedd mye i Gilead-kommandoen.
Hva har det med Hannah å gjøre?
Mange vestlige distriktskommandører er forfremmet, inkludert Mackenzie.
Han er overført til D.C.
Han flytter dit med kona og dattera di.
Ok. Ok.
Hannah er 3219 km nærmere.
Jeg vet det ikke er nok, men det er en slags fremgang.
Uansett, du har fri. Du trenger hvile.
Hva gjør du for å finne Janine?
Dette er folkene våre som fortsatt er fanget i Gilead.
Jeg etterlater ingen av dem.
Har Øynene henne? Er hun død?
Vi vet ikke. Beklager.
- Måtte Gud hjelpe henne. - Eller tante Lydia.
Vi har vært i kontakt med henne.
Hun ble løslatt av Øynene. Hun finner ut det hun kan om Janine.
Herregud. Ni liv, for faen.
Hun er en overlever.
Jeg vet kanskje mer om Janine om noen timer.
- Takk. - Ja.
Du ser jævlig ut, Mark. Få deg litt søvn.
Takk.
Jeg sover ikke noe godt.
- Ikke? - Nei.
Sønnen min bor på Hawaii med ekskona mi.
Når jeg lukker øynene, ser jeg dem.
Og jeg fortsetter å jobbe.
Dette er det beste jeg kan gjøre for ham.
Felle Gilead så han slipper å gjøre det.
Måtte Gud korte prosessen.
Så vi begge kan hvile.
- Så du det? - Ja, jeg så det.
Hvor er den rosa?
Ok, hvor er den rosa?
Og den har den svarte inni...
Kan jeg få litt?
- Ikke for mye av det, ok? - Ok.
Ok.
Kjære, du får vondt i magen. Ok?
- Ok. - Takk, Banana.
Bare hyggelig.
Hei. Kan jeg få fem voksenbilletter og fem til barn?
Takk.
Hannah?
Hannah? Hannah?
Kjære? Hannah.
Hannah!
Unnskyld, har du sett ei lita jente? Ikke?
Hannah!
Å nei. Kjære, Hannah.
Hannah! Kom hit.
Kjære. Hei.
Herregud. Går det bra?
- Går det bra? Hvor ble du av? - Du mista meg.
Hva? Nei.
Nei.
Mammaer kommer alltid tilbake, husker du?
Mammaer kommer alltid tilbake.
Ok.
La oss se om vi kan finne noe nytt til deg,
for du begynner å bli en stor gutt nå.
Serena? Hei.
Lovet være Hans nåde.
Gratulerer med seieren.
Det hadde ikke skjedd uten deg.
Ja.
"Jeg har blitt døden, verdens ødelegger."
Jeg har vel hjulpet Boston å falle to ganger nå.
- Kan jeg hjelpe deg? - Ja.
Kom hit, kjære.
Hei.
Jeg er veldig lei meg for Nick.
Måtte hans minne alltid være en velsignelse og en trøst for deg.
Nick høstet det han sådde.
Han levde et voldelig og...
uærlig liv, så...
Hvis han trodde han hadde et valg,
ville han valgt deg.
Hei. Ok.
Skal vi se hva vi har her? La oss se.
Der. Hva er dette?
Det er perfekt. Og jeg tror det er din størrelse.
Det er et tegn fra Gud.
Tegn hører heksene til.
Vi er ikke i Gilead lenger.
Jeg kan aldri dra tilbake.
For mange ønsker meg død.
Canada og EU gir meg ikke pass.
Så det ser ut som jeg er et null.
Du er moren hans.
Bare vær det.
Bare vær det. Ikke sant?
Ikke sant? Ikke sant?
Serena?
Nå, er du snill.
Hei. To til.
- Hvor skal vi? - En FN-flyktningleir, inntil videre.
Ok. Jeg har ikke pass ennå.
Jeg jobber med en løsning.
Hva betyr det for meg og sønnen min?
Det betyr at du bør prøve å ikke bekymre deg.
Akkurat.
Så min skjebne er helt i dine hender.
Jeg finner deg.
Gud velsigne deg.
- Har du ham? - Ja.
Ok. Greit. Sånn, ja.
Ok.
June, når jeg tenker på noen av tingene som ble gjort mot deg, og...
Tingene jeg gjorde og tvang deg til å gjøre,
skammer jeg meg.
Det burde du.
Ja. Jeg er lei for det, hvis ord betyr noe, er jeg lei for det.
Jeg tilgir deg, Serena.
Det gjør jeg.
Takk.
Gud velsigne deg, June.
Gå i nåde, Serena.
Kom igjen.
Det var veldig sjenerøst av deg.
Man må begynne et sted, ikke sant?
Sektoren din har åpnet seg.
Det gamle nabolaget ditt.
Har du problemer på kontrollstasjonene, bruk navnet mitt.
Takk.
Er det kaptein Tuello?
Kommandør, faktisk.
FRIHET
Dette pleide å være en iskremkiosk.
De hadde en fantastisk salt karamell.
Hadde det ikke vært kult om de åpnet igjen?
Velsignet være frukten.
Herregud, for faen.
Det er blasfemi.
Fromme lille dritt.
Så du var ikke i Boston?
Bridgeport. Det er et møtepunkt for opprør, av en eller annen grunn.
- Veldig god pizza også. - Ja, lovet være.
Jeg var en Martha, kommandøren var en venn.
- Hvor lenge? - Sju måneder.
Men det var ganske trygt, og til slutt kunne jeg ringe Syl,
så det var fantastisk.
Vi hadde noen ting å jobbe gjennom.
Men jeg facetimet Oliver på bursdagen hans.
Det var bare et øyeblikk, men det var utrolig.
Og han begynner å bli kjekk, så vi er i trøbbel.
Så du var ikke bare borte?
Borte fra livene deres?
Selvfølgelig ikke.
De er grunnen til at jeg slåss.
Jeg tror jeg bare...
Jeg trodde at da du gikk inn igjen, at du på en måte forlot dem.
Jeg vet ikke om det er sånn verden fungerer.
Uansett hvilket valg du tar eller prøver å ta, fins det noen sannheter.
Jeg elsker Syl og Oliver. Vi er en familie.
De har hengt opp alle vokterne.
Raseri er Guds gave. Den skal deles med de som fortjener det mest.
Ja, og så?
De har fortsatt Hannah. Det spiller ingen rolle hvor sint jeg blir.
Det spiller ingen rolle hvor urettferdig det er.
De stjal livet mitt.
Jeg vil ha alt tilbake slik det skulle være.
Men det er meningsløst.
Noen ting er umulige.
Jeg vet ikke.
Vi er begge i live for å se dette. Sammen.
Jeg vurderer å justere synet mitt på det umulige.
Jeg har drømt om Boston. Ikke Boston nå.
Ikke Boston fra tidligere. Det er et annet Boston.
Sånn det hadde vært om det aldri fantes et Gilead.
Og jeg så speilbildet mitt I de snødekte åsene
Til jordskredet brakte meg ned
Brakte meg ned!
Speil på himmelen Hva er kjærlighet?
Kan barnet i hjertet mitt heve seg over
Kan jeg seile gjennom det skiftende tidevannet?
Kan jeg takle mitt livs årstider?
Ms. Osborn? Ms. Osborn?
Du må bli med meg nå. Det haster.
- God kveld, beklager tidspunktet. - Hva skjedde?
- Vi trenger et kjent fjes. - Hvor er vi?
Millerville i Massachusetts. Nær den gamle Rhode Island-grensa.
Den nye grensa til Gilead.
Hvem er det?
- Vi trenger medisinsk hjelp. - Kom hit, vennen.
Kom hit. Det går bra.
Det går bra.
Hei. Hei.
Det går bra.
Ok.
Ok. Jeg vil at du skal være trygg.
Det er det viktigste. Ikke sant?
Jeg elsker deg.
Janine.
Se hvem som er her.
Hei. Hei.
Hei, vennen. Hei!
Kom igjen. La oss få varmen i deg.
Takk.
Ta godt vare på Janine og Charlotte.
Det skal jeg.
Lydia?
Takk.
Salig er kvinnen som ikke er på lag med de onde.
Under Hans øyne, kjære.
Neste buss fra Logan med passasjerer fra Alaska
ankommer om mindre enn ett minutt.
Pappa! Her!
- Mamma! - Herregud. Hei, folkens.
Trekk unna!
Ikke overfyll ankomstområdet!
Der er hun.
Gi passasjerene plass til å komme inn.
Holly.
Ja, jetlag suger, ikke sant?
Du blir bedre i morgen, ok?
Og du er trygg.
Det er min jobb å holde deg trygg. Vet du det?
Du og søstera di.
Jeg har også en annen jobb, tror jeg.
Jeg tror jeg må gjøre mitt beste...
for å holde alle de små jentene i Gilead trygge også.
Hvis jeg kan.
Jeg må prøve.
Og for å gjøre det, må jeg forlate deg igjen, ok?
For jeg trenger at du er trygg,
og der jeg skal, vil du ikke være det.
Så du må bli hos bestemor
bare litt til, ok?
Beklager.
Men vet du hva?
Kan jeg si deg noe?
Du må ikke være nær mamma for å føle kjærligheten hennes.
Den finner deg, uansett hvor du er.
Uansett hvor du er.
Den finner deg.
Hei. Kan du passe på henne?
Ja, jeg har henne.
Er det greit om du passer henne litt lenger?
Hvor mye lenger er litt lenger?
Jeg er ikke sikker ennå.
Men hvem skal passe på deg?
Å, mamma. Mamma, det er...
Det er min jobb.
Jeg vet det.
Men greia er, mamma, at jeg ikke er trygg.
Ikke du heller.
Og de kommer aldri til å slutte
å komme etter oss.
Og selv når vi er borte,
kommer de etter barna våre.
Og barnebarna våre.
Slåssing gir oss kanskje ikke alt, men vi har ikke noe valg.
For å ikke slåss er det som ga oss Gilead i utgangspunktet.
Og Gilead trenger ikke å bli slått,
det må knuses.
Kan ikke noen andre knuse dem?
Du lærte meg å slåss.
Du var der. Du var ute nesten hver kveld
på demonstrasjoner og møter og...
Du lærte meg det.
Og du kjenner meg.
Ikke sant? Du kjenner meg ganske godt.
Du vet at jeg ikke gir opp.
Jeg tror jeg fortsatt holder på å bli kjent med deg.
Jeg ser den fantastiske kvinnen du er nå.
Takk, mamma.
Mamma, noen ganger vet jeg ikke om jeg gjør en god jobb.
Som mor.
Det er pisspreik, kjære. Du er en flott mor.
Og jeg sørger for at hun vet det.
Jeg forteller henne hele historien din,
hvordan du reddet så mange kvinner,
og hvordan du rømte.
Hvordan du overlevde.
Hun burde vite at moren hennes er en kriger.
June, du burde skrive en bok.
Det er ingen god historie, mamma.
Det er så mye vold og frykt.
Og tap.
Nei, kjære.
Det handler om å aldri gi opp.
Det er ikke en historie for de som ikke har mistet noen.
Dette er historien for folk som kanskje aldri finner barna sine.
Folk som aldri vil gi opp å prøve.
Dette er historien for dem.
Skriv den for vår søte lille jente
og vår Hannah.
Skriv den for døtrene dine, June.
Fortell dem hvem moren deres var.
Godt jobbet. Utmerket.
- Strømmen er på. - Ja.
Skru på lys og varme for hundretusener av mennesker.
Ikke noe stress.
Jeg undervurderte deg.
Du gjorde det.
Beklager.
- Vi er så forskjellige nå... - Ja.
...begge to.
Det er uunngåelig at vi gjør feil og...
Vi kjenner ikke hverandre som før.
Nei.
Men fantes det et før?
Å, ja. Ja, det var et før.
- Det blir et etter også. - Ja.
Mayday drar videre om et par dager.
Moira samler dem.
Jeg fant en base ved grensa til New York. Jeg vil rekognosere den.
Et sted å skjule seg og ødelegge ting igjen.
Vær forsiktig.
Ja, jeg skal være forsiktig.
Hva med deg?
Jeg skal snakke med Mark, se hva han gjør nå.
Dra delstat for delstat, legge en plan.
Jeg drar til henne, Luke.
Jeg henter Hannah.
Hva annet kan jeg gjøre?
Møtes der?
Ja.
Visst faen.
Vi ses der.
Du burde skrive ned dette før du glemmer det.
Flukthistorien din.
Nei.
Jeg mener, det var ikke bare grusomt, ikke sant?
Du hadde folk som hjalp deg.
Som Janine og Emily og Lawrence og...
Og Nick.
Folk som elsket deg.
Folk du elsket.
De er verdt å huske.
Skulle ønske jeg hadde et roligere sted,
men det er stappfullt her.
Dette går bra for oss, takk.
Ja, vel, en stol, et bord, en seng. Alt du trenger, antar jeg.
Er det et sted jeg kan få tak i bleier og klær?
- Jeg skal spørre. - Takk. Gud velsigne deg.
Vi skal egentlig ikke ha barn her.
Du må kanskje finne et annet sted i morgen.
Ok, ja. Vi flytter om vi må, ikke sant?
- Beklager. - Takk.
Ok. Jeg vet det.
Beklager. Jeg har ikke klesskift til deg senere.
Beklager.
Oi, se.
Og hun skal forsørge.
Se hva vi har her.
Jeg vet det.
Jeg vet det, det har vært en lang dag.
Det har vært en lang dag.
Du er min mest dyrebare gave fra Gud, vet du det?
Du er det viktigste i verden.
Vet du hvor mye jeg ba for deg?
Og nå er du her, og du er perfekt.
Og...
Og du er alt jeg trenger.
Du er alt jeg trenger.
Du er alt jeg noensinne har ønsket meg.
Jeg er så velsignet.
Min vakre lille gutt.
En stol.
Et bord.
En lampe.
Det er et vindu med hvite gardiner.
Og glasset kan ikke knuses.
Det er ikke rømning de er redde for.
En tjenerinne kommer ikke langt.
Det er de andre utveiene.
De du kan åpne i deg selv, med en skarp kant.
Eller et vridd laken og en lysekrone.
Jeg prøver å ikke tenke på de utveiene.
Det er vanskeligere på seremonidager,
men å tenke kan ødelegge sjansene dine.
Jeg heter Offred.
Tekst: Synnøve W. Fossestøl Iyuno