- Tidigare... - Nick berättade allt.
Motståndsrörelsen planerade en massaker. Det är över.
Jag är bara Anförare eller Öga när det passar dig.
- Du valde att rädda dig själv. - June!
- Jag räknade med dig. - Man kan bara räkna med sig själv.
Anförare Bell vill ha Janine.
- Har min flicka anpassat sig? - Vi har jobbat på det hela morgonen.
Hon kan inte visa sig offentligt just nu.
Hustrurna var så avfärdande idag.
- Vi får påminna dem om vilka vi är. - Ett ordentligt bröllop gör susen.
Då har vi bröllopet i Boston.
Ett stort firande, som anstår vår främste Överanförare.
Med alla Anförare och Hustrur.
Snart blir hon drottning av Gilead.
- Vad blir det av dig, June? - På bröllopet...
Så många Tjänarinnor. En stor grupp. Anonyma.
- Jag följer med dig. - De har inga vapen.
De göms på Röda centret och smusslas in på bröllopet.
Vi tar hjälp av alla våra vänner. Alla som hatar Gilead.
Alla som det där stället nånsin har trampat på.
Jag har ordnat ett möte åt dig.
Departementet för omplacering vill höra din idé imorgon.
- Då missar jag bröllopet. - En liten uppoffring.
Jag vill ogärna lämna flickorna innan bröllopet, men jag måste.
Låt revolutionen börja.
Käre Gud, ge oss styrkan att mörda de där förbannade jävla asen.
Det skulle se ut som att vi doppats i blod.
Nån sorts sagofigur i röd kappa.
Nu framstår det som löjligt-
- hur viktigt det var för oss med kläder förr.
Vi hade garderober fulla av dem.
Vi tog jobb vi avskydde för att kunna köpa mer.
För att vara moderiktiga. För att vara trendiga.
Vi visste inte hur vi skulle bli av med dem.
Så vi kastade dem på soptippar.
Vi förgiftade vattnet.
Vi orsakade en ekologisk kollaps.
Bara för att vi trodde att plaggen vi klädde våra kroppar i-
- visade världen vilka vi var.
Det var en lögn.
En lögn som även Gilead trodde på.
Därför tilldelades vi färger.
De dikterade vad vi hade på oss.
Vilka vi fick vara.
De använde kläderna för att splittra oss.
För att avhumanisera oss.
Men ikväll ska de kläderna bli våra vapen.
Ikväll ska vi använda de kläderna till att starta ett krig.
De klädde oss i rött, blodets färg, för att märka oss.
De glömde att det även är vredens färg.
- Pris ske Gud. - Välsignad vare frukten.
Kom, låt oss jubla till Herrens ära.
Ty en stor Gud är Herren, en stor konung över alla gudar.
Kom, låt oss tillbe Herren, vår skapare.
Käre Gud, vi har samlats här idag för att fira ett nytt skede.
Ett nytt äktenskap mellan två trogna och rättrådiga-
- i enlighet med Gileads gudomliga lagar.
Överanförare Wharton...
När ni lovar er nya Hustru er trohet och kärlek-
- lovar vi alla på nytt trohet och kärlek åt vår egen.
För vi ärar Gud när vi värnar våra Hustrur.
Vi är inte längre två utan ett.
Vad Gud har fogat samman får människan inte skilja åt.
Käre Gud...
...välsigna detta äktenskap och förlåt oss våra synder.
Rena oss från all orättfärdighet och alla frestelser.
Vi har alla syndat, varit oförtjänta av Guds härlighet.
Vi går alla vilse som får...
...men du i din oändliga vishet låter oss omvända oss-
- och leder oss hem när du behagar, allsmäktige Herre.
Vi väntar. Plan B. Dela ut dem på festen.
Käre Gud, gör det här nya äktenskapet lika fruktsamt...
...som mitt välsignade äktenskap med min egen Hustru...
...som ska föda mitt barn. Må det vara för evigt.
Flickor, hälsa på era systrar från Röda centret.
Välsignad vare frukten.
- Må Herren öppna. - Lycka till.
Mina damer och herrar, en applåd för Överanförare och mrs Gabriel Wharton.
Ja, min favoritflicka.
Så bra, men jag måste fråga...
- Joseph. - Serena.
- Varför är du så nervös? - Nervös?
Varför skulle jag vara det?
All pompa och ståt till trots har jag inte övergett våra mål.
Jag är fortfarande hängiven reformerna.
Desto mer makt åt dig, Serena.
Inte bara åt mig, Joseph. Makt åt alla kvinnor i Gilead.
Ära vare Gud.
Ursäkta mig medan jag hälsar på mina viktigaste gäster.
Din Tjänarinna, du vet? Nu är hon min.
Min pappa har den bästa Tjänarinnan i hela landet.
En enda Ceremoni och pang, tvillingar varenda gång.
Fan. Serena kommer. Jävla skit.
Tjänarinnor, kom närmare. Jag vill tala med er alla, om det går bra.
Flickor, samlas runt mrs Wharton.
Gå längst bak.
Det betyder så mycket för mig att ni alla är här.
Jag är smärtsamt medveten om hur lite uppskattning ni får-
- för er heliga tjänstgöring.
Men det kommer att förändras. Det är mitt eget privata mål.
Så underbart. Flickor, tacka mrs Wharton.
- Tack, mrs Wharton. - Tack så mycket.
Vet ni... Jag hade själv en Tjänarinna en gång i tiden.
Och... jag kunde ha varit vänligare mot henne.
Det kunde hon också ha varit.
Vi båda sa och gjorde oförlåtliga saker mot varandra.
Det gjorde oss jämbördiga när det kom till hämndlystnad och illvilja.
Nu ser jag henne som en god vän.
Och även om det har varit utmanande att reparera vår relation-
- så tror jag att min före detta Tjänarinna förlåter mig.
- Mrs Wharton. Här är Rita. - Rita.
Jag pratade just om förlåtelse och vikten av att gå vidare.
Du kanske vill berätta hur du gjorde?
Jo, man sätter upp ett mål och arbetar för att nå det.
- Håll blicken på målet, tjejer. - Ja, utmärkt.
Jag önskar så att jag kunde se era ansikten.
Ursäkta att jag avbryter, Serena, men det är dags.
- Är det inte för tidigt? - Nej, det blir perfekt.
Okej.
Jag kommer tillbaka till gruppfotot. Då vill jag att alla visar ansiktet.
Jag vill hylla var och en av er som enskilda individer.
Herren välsigne er och bevare er.
- Pris ske Gud. - Må Herren öppna.
- Den här vägen. - Tack.
Tack.
- Hur lång tid dröjer det? - En till två timmar.
De går hem och faller i djup sömn.
- Sen kör vi. - Välsignade vare Tjänarinnorna.
- Ja, jag vet att den är god. - Den är utsökt.
- Jag är nöjd, men... - Nej tack.
- Ta lite till. - Jag har ätit tillräckligt.
Nej, nej. Du förtjänar lite mer. Du äter som en fågel.
Ta med dem till Röda centret.
Jag följer med de andra. Var försiktig.
Var försiktig du med. Vänta tills han har däckat.
Oroa dig inte. Se till att de är redo.
- Välsignad vare frukten, kära ni. - Må Herren öppna.
Det är dags att ta ett välsignat avsked.
Mina flickor ska till Röda centret, resten till sina hushåll.
Prydliga rader, flickor. Res er nu.
Vi ses på Röda centret.
- Lycka till. - Ta hand om dem.
Lydia, så roligt att hinna träffa dig.
- Mrs Wharton, så vacker ni är. - Tack.
Jag ska ordna en tallrik. Allt är visst utsökt.
Vi har inte hunnit smaka själva.
- Hoppas det smakar. - Pris ske Gud.
June?
June.
June!
Pris ske Gud, Tant Lydia.
Tant Lydia. Så roligt att du kunde komma.
Lydia!
Stack du från mötet?
Jag tror att June Osborne är här.
Du börjar visst bli virrig. June Osborne är i Alaska.
- Alaska? - Anförare Lawrence, snälla ni.
Tant Lydia har rest hela dagen och kvällen.
Vi ser till att du får sitta ner innan du svimmar.
Ge henne lite frukt. Hon ser i syne.
Ursäkta, ser du till att Tant Lydia får en bit kött och ett glas rödvin?
Och lite tårta till efterrätt? Tack så mycket.
- Den här vägen. - Okej.
- Välkomna, Anföraren och mrs Wharton. - Tack.
En gåva från Anförare Bell den äldre väntar därinne.
Tack. Jag tror att jag vet vad det är.
Då så.
Sådär.
Jag har längtat efter att få göra det där.
Välkommen till ditt nya hem.
- Vad tycker du? - Det är perfekt.
Kom.
- Välsignad vare frukten. - Må Herren öppna.
- Jag är Anföraren. - Pris ske Gud.
Må Gud göra mig värdig.
Vilken ära. Jag har hört att hon är den fertilaste Tjänarinnan i Gilead.
Men jag är ju fertil själv.
Ja, självklart, om Gud vill.
Vi ska försöka, men du är bara en person, älskling.
Nej.
Nej, jag vill inte ha en Tjänarinna här i huset.
Vi har ju pratat om att skaffa en stor familj.
- Ofgabriel... - Kalla henne inte det.
- Det är hennes namn. - Nej, det är det inte.
Hon kommer att hjälpa oss fullfölja våra plikter mot Gud.
Bära frukt och föröka sig som vårt heliga kärl.
Hon är inget kärl. Hon är en människa.
- Vad heter du? - Ofgabriel, ma'am.
Nej. Vad heter du på riktigt?
Christina.
Christina, lämna det här huset.
Fly. Och kom aldrig tillbaka.
Ofgabriel, gå till ditt rum.
- Vad är det med dig? - Så dum jag är som gör det här igen.
- Serena. - Jag hade fel om dig.
Jag trodde att du var en bättre man, men du är precis som alla andra.
Nu räcker det!
Jag har om och om igen varit efterlåten mot dig.
Jag har kompromissat, anpassat mig.
Jag har gjort radikala förändringar i mitt liv.
Jag har fogat mig efter dina liberala åsikter-
- men jag tänker inte... vända Gud ryggen.
Skulle det här avskyvärda äktenskapet vara Guds vilja?
Du har vilselett mig.
- Serena. - Han längtar efter er, mrs Wharton.
- Jag kan inte stanna här. - Du har förlorat förståndet. Stanna!
Jag förbjuder dig att gå.
Släpp ut mig.
Nej.
Du är min Hustru nu.
Din plats är i det här huset.
Du har ingenstans att ta vägen. Det är jag som...
Du som vadå?
Som bestämmer?
Vad tänker du göra?
Skära av mig ett finger? Slå mig med bältet?
För allt det har hänt mig förut.
Jag överlever det.
Och jag överlever dig.
Jag är inget man överlever.
Jag är en bra man.
Och en bra make.
Det kan du inte vara.
Du är Anförare.
Kliv åt sidan, Harry.
Mrs Wharton vill gå.
- Sir, vilka satt där? - Ma'am?
- Vilka satt där? - Tjänarinnorna.
Tant Lydia. Mår du bättre?
Är allt väl med flickorna?
Ja, självklart. De sover, trygga och välbehållna.
Jag... har bakat kakor efter ditt recept.
- Följ med till köket. - Jag måste titta till flickorna.
Det är nåt i görningen.
Tant Lydia. Välsignad kväll. Hur var bröllopet?
Lås upp dörren. Öppna den!
- Men för Guds skull! - Förlåt, jag ber om ursäkt.
- Okej. - Öppna!
- Peter, håll dig på tårna. - Ja, ma'am.
De har legat till sängs i över en timme.
Bell.
Va?
Säg det igen.
June Osborne.
Trevligt att träffas.
June?
- Hej. - Hej.
Tack.
"Herre, du hämndens Gud, du hämndens Gud, träd fram!"
"Res dig, du jordens domare, straffa de högmodiga som de förtjänar!"
Tror ni inte att Herren vet vad ni gör?
"Skulle han som gett er öron inte höra?"
"Han som skapat ögat inte se?"
Skulle han som vet allt inte straffa de gudlösa?
Peter.
- Nej. Lydia. - Din lögnare.
Vad håller ni på med? Varför har alla kläderna på?
- Varför gömde de sin tårta? - Tant Lydia!
Rör henne inte!
- Vem är du? - Minns du mig inte?
- Vad heter du? - Vad bryr du dig om det?
Du stal mitt namn.
Jag heter Moira.
Din jävla satkärring.
- Du samarbetar med henne. - Vem då?
Jag hade rätt. Hon är tillbaka. Jag vet att hon är det.
- Var är hon? - Jag vet inte vem du pratar om.
Var är hon?
Jag drar mig inte för att skjuta en förrädare.
Tala om var June Osborne är!
Här är jag.
Jag visste det. Jag visste det.
- Det här är ditt verk. - Nej, Tant Lydia.
Det är ditt.
Du tränade oss till att bli såhär.
När du hade slagit oss och när du hade stympat oss-
- när du hade torterat oss...
När du hade tagit våra barn ifrån oss.
Det är ditt verk.
Men jag tror... att du har sett sånt du inte kan glömma.
Jag tror att du har fått veta sånt du inte kan glömma.
Och jag vet att du, innerst inne...
...vet att en våldtäkt är en våldtäkt.
Och du vet att det inte var vårt fel.
Och att vi inte förtjänar det.
Och att vi inte är fallna kvinnor.
Vi reser oss, för i var och en av oss...
...bor en oklanderlig själ som Gud har skänkt oss.
Den ropar...
...efter värdighet. Och frihet.
Du ska inte tro dig veta vad som bor i mitt eller Guds hjärta.
Nej, du har rätt.
Det ska jag inte.
Men jag vill att du frågar dig själv...
...Lydia...
...om du tror att det här är vad Gud önskar...
...åt oss. Åt dina flickor.
Om Gud skulle tillåta allt det här.
Eller... finns det en Gud...
...som kan ge dig styrkan...
...att stå upp för oss?
Att vända dig mot ljuset...
...och till sist säga... att det räcker nu.
För vi...
...allihop, tillsammans...
...har fått nog.
Han gjorde mig illa, Tant Lydia.
De gjorde oss illa.
De våldtog oss.
Men du gav oss till dem.
Jag ville bara... frälsa mina flickor.
Om du vill frälsa oss, så låt oss gå.
Snälla Tant Lydia.
Jag är ledsen... att han gjorde dig illa, kära du.
Kom. Vi sticker.
Kom.
Åh, Gud hjälpe mig.
Gud hjälpe mig.
Åh, Gud hjälpe mig. Gud hjälpe mig.
Åh, Gud hjälpe mig.
Gud hjälpe mig.
Kläderna de förslavade oss med slår vi oss nu fria med.
Vilka var vi under de kläderna?
Vilka skulle vi kunna bli?
Vilka hade de hindrat oss från att bli?
Mödrar och döttrar, läsare och skribenter.
Yrkesutövare, vänner.
Vi var arga. Vi var upprymda.
Vi var redo för en ny början.
Klänningen blev vår uniform.
Och vi blev en armé.
En armé som skulle befria oss från klänningens fängelse.
Befria oss så att vi fick bli de vi skulle ha blivit.
De vi förtjänade att få bli.
Vi skulle ta vår frihet och använda den till att slåss.
Och så flydde vi. Bort från mörkret.
Inuti och utanför. Och in i ljuset.
Text: Sanna Gillberg Iyuno