U prethodnim epizodama...
Nik mi je sve rekao. Otpor je planirao masakr. Sprečio sam ga.
Kada ti odgovara, pretvaraš se da nisam Zapovednik i Oko.
Žrtvovao si te žene da spasiš sebe. - Džun!
Računala sam na tebe. - Računaj samo na sebe.
Zapovednik Bel želi Dženin. - Prilagođava li se moja devojka?
Čitavog jutra radimo na njenom prilagođavanju.
Trenutno nije spremna za javnost.
Supruge su danas bile negativne. - Podsetimo ih s kim to imaju posla.
Pravo venčanje bi ih podsetilo.
Onda ćemo se venčati u Bostonu.
Veliko slavlje za najvišeg Zapovednika
pred drugim Zapovednicima i Suprugama.
Ona će postati kraljica Gileada, a gde ćeš ti biti, Džun?
Na venčanju. Sluškinje će biti ogromna anonimna grupa.
Idem s tobom. -Nemaju oružje! - Dostavićemo ga u Crveni centar
i predati Sluškinjama pozvanim na venčanje.
Iskoristićemo sve prijatelje, svakoga ko mrzi Gilead.
Svakoga koga je to mesto sjebalo.
Zakazao sam vam sastanak.
Odsek za preraspodelu ljudi sutra će poslušati vaš plan.
Propustiću venčanje Vortonovih. - Ma, nevažna žrtva.
Nerado ostavljam devojke pre venčanja, ali moram.
Neka revolucija počne.
Dragi Bože, daj nam snage da pobijemo te gadove.
Želeli su da izgledamo kao da smo umočene u krv.
Poput likova iz bajke u crvenom ogrtaču.
Sada je smešno razmišljati o tome
koliko nam je odeća ranije bila važna.
Imali smo pune plakare.
Radili smo poslove koje mrzimo da bismo mogli da kupujemo
da bismo bili u trendu.
Nismo znali kako da je se rešimo.
Zato smo je bacali na odlagališta otpada.
Trovali smo vodu.
Izazvali ekološki kolaps.
Samo zato što smo verovali da odeća koju nosimo
govori svetu ko smo.
Bila je to laž.
Laž u koju je verovao i Gilead.
Zato su nam dodelili boje.
Određivali su šta ćemo nositi.
Ko ćemo biti.
Odećom su nas delili.
Dehumanizovali.
Ali večeras će nam ta odeća postati oružje.
Večeras ćemo tom odećom započeti rat.
Zavili su nas u crvenu, boju krvi, da bi nas označili.
Ali zaboravili su da je to i boja gneva.
SLUŠKINJINA PRIČA
Hvala budi.
Dođite, zapevajmo Gospodu.
Jer Gospod je veliki Bog
i veliki Kralj nad svim bogovima.
Pomolimo se pred Bogom, našim Stvoriteljem.
Dragi Gospode, danas smo ovde da bismo proslavili novi početak.
Novi brak vernih i pravednih.
U skladu s božanskim zakonima Gileada.
Visoki zapovedniče Vortone, kako se vi zaklinjete na vernost
i odanost svojoj supruzi, tako i svi mi obnavljamo vernost i odanost svojima.
Jer slavimo Boga kada smo verni Suprugama
i kada više nismo dve duše, nego jedna.
Ono što Bog združi nijedan čovek ne sme raskinuti.
Dragi Bože...
Molimo Te da blagosloviš ovaj brak i oprostiš nam grehe
i lišiš nas svih nepravednosti i iskušenja volje.
Svi smo grešili, bili nedostojni reči Božje.
Svako od nas je ovca koja odluta od stada.
Ali u svojoj nam beskrajnoj mudrosti dopuštaš da se pokajemo
i vodiš nas kući, ako je to Tvoja volja, Gospode Svevišnji.
Čekamo? - Plan B. Podelićemo ih na prijemu.
Gospode, neka ovaj novi brak bude plodan
kao i blagosloveni brak mene i moje Supruge
u kojem će nam moje vlastito dete zauvek biti na prvom mestu.
Devojke, pozdravite svoje sestre iz Crvenog centra.
Blagosloven da je plod. - Gospod podario.
Srećno.
Dame i gospodo, Visoki zapovednik i gospođa Gabrijel Vorton!
Džozefe. - Serena.
Zašto si tako nervozan? - Nervozan? Zašto bih bio nervozan?
Uprkos svemu ovome, nisam odustala od naših ciljeva
i predana sam našim reformama.
Moć je u tvojim rukama, Serena.
Ne samo u mojim, Džozefe.
U rukama svih žena u Gileadu.
Slava budi.
Izvinjavam se, moram da posetim svoje najvažnije zvanice.
Znaš, tvoja Sluškinja je sad moja.
Moj tata ima najbolju Sluškinju u celoj zemlji.
Samo jedan obred i - blizanci.
U kurac, Serena dolazi. Sranje.
Sluškinje, molim vas da se okupite. Volela bih da vam se obratim.
Devojke, brzo se okupite.
Hajdemo pozadi.
Mnogo mi znači to što ste sve ovde.
Itekako sam svesna koliko vam malo zahvalnosti pokazujemo
na vašoj svetoj službi, ali promena je na obzorju.
To je moj lični cilj.
Divno. Devojke, zahvalite gospođi Vorton.
Hvala, gospođo Vorton. - Hvala vam.
Znate, jednom sam i sama imala Sluškinju.
I mogla sam da budem bolja prema njoj.
Iskreno, mogla je i ona prema meni.
Izrekle smo i učinile neoprostive stvari jedna drugoj.
To nas je izjednačilo u osveti i pakosti.
I sada je smatram dobrom prijateljicom.
Iako je stvarno bilo izazovno popraviti naš odnos,
verujem da mi moja bivša Sluškinja oprašta.
Gospođo Vorton. Rita.
Rita, baš sam pričala o značaju oproštaja.
Da li želiš da podeliš svoje iskustvo?
Pa, postavite sebi cilj i radite prema njemu.
Ostanite fokusirane, dame.
Da, divno.
Volela bih da vidim lica svima vama!
Izvinjavam se što prekidam, Serena, ali sada je vreme.
Zar nije još rano? -Ne. Sada je savršen trenutak. -U redu.
Vratiću se za naš zajednički portret i skinućete velove za to.
Želim da proslavim svaku od vas kao pojedinke.
Bog vas blagoslovio i čuvao.
Hvala budi. - Gospod podario.
Ovuda.
Hvala vam.
Koliko će dugo trajati? - Sat-dva.
Otići će kućama i zaspati, a onda mi nastupamo.
Blagoslovene neka su dežurne Sluškinje.
Ovo je ukusno. -Najeo sam se, ali ti si slobodno uzmi još.
Mislim da mi je dovoljno. -Hajde. Počasti se. Inače jedeš kao ptičica.
Odvedi ih u Crveni centar, ja ću ići s dežurnim Sluškinjama.
Budi oprezna.
Ti budi oprezna. Pobrini se da spava.
Bez brige, pripremi ih.
Drage, blagosloven da je plod. - Gospod podario.
Vreme je za naš oproštaj, hajdemo.
Moje devojke idu u Crveni centar, a vi ostale svojim domaćinstvima.
Žurno i uredno, devojke.
Vidimo se u Crvenom centru. Srećno.
Čuvaj ih.
Tetka Lidija, divno je videti vas! - Gospođo Vorton, prelepi ste.
Hvala. Svakako će vam doneti tanjir, čujem da je ukusno.
Iako, naravno, mi sami nismo stigli da uživamo u jelu.
Uživajte, hvala budi. - Hvala budi.
Džun?
Džun!
Hvala budi, Tetka-Lidija. - Lidija, drago mi je da si stigla!
Lidija!
Nisi otišla na moj sastanak!
Mislim da je Džun Ozborn ovde.
Nisi pri sebi. Džun Ozborn je na Aljasci.
Aljasci?
Zapovedniče Lorens, molim vas.
Tetka-Lidija je putovala čitav dan i noć.
Sedi, da se ne onesvestiš.
Daj joj malo voća. Halucinira.
Pardon, možete li Tetka-Lidijji doneti odrezak, čašu crnog vina
i malo torte za desert? Hvala vam. - Pođite sa mnom.
Dobro došli kući, Zapovedniče. Gospođo Vorton.
Hvala.
U salonu vas čeka poklon starijeg Zapovednika Bela.
Hvala. Mislim da znam šta je.
Samo trenutak!
O, da!
Dugo sam želeo da uradim ovo.
Dobro došla u svoj novi dom.
Šta kažeš? - Savršeno je.
Molim te.
Blagosloven da je plod. - Gospod podario.
Ja sam Zapovednik Vorton. - Bog vas blagoslovio
i učinio me uistinu dostojnom.
Ovo je velika čast. Navodno je najplodnija Sluškinja u Gileadu.
Ali ja sam plodna.
Da, naravno... Pokušavaćemo, uz Božju pomoć.
Ali ti si samo jedna osoba, ljubavi moja.
Ne!
Neću Sluškinju u našoj kući.
Razgovarali smo o tome da imamo veliku porodicu.
Gabrijelova... - Ne zovi je tako!
Ali tako se zove. - Ne zove se tako.
Pomoći će nam da ispunimo svoju dužnost prema Bogu.
Nosiće naš plod kao naša sveta posuda.
Ona nije posuda, nego ljudsko biće.
Kako se zoveš? - Gabrijelova, gospođo.
Ne, koje ti je pravo ime?
Kristina. - Kristina, idi iz ove kuće.
Beži. I ne vraćaj se.
Gabrijelova, molim te da odeš u svoju sobu.
Šta je tebi? -Zaista sam glupa što sam ovo ponovila!
Serena... - Pogrešila sam u vezi s tobom.
Mislila sam da si bolji muškarac, ali si isti kao svi!
Dosta!
Neprestano sam ti udovoljavao.
Pristajao sam na kompromise, prilagođavao se.
Radikalno sam izmenio svoj život.
Poklonio sam se tvojim liberalnim stavovima,
ali ne nameravam da okrenem leđa Bogu.
Misliš da Bog želi ovu nakaradnost od braka?
Prevarila si me.
Serena!
Mislim da želi vas, gospođo Vorton.
Ne možemo ostati ovde. - Poludela si! Stani!
Zabranjujem ti da odeš.
Pusti me.
Neću. Sada si moja Supruga.
Mesto ti je u ovoj kući.
Nemaš kuda. Pod mojom si...
Pod tvojom šta?
Vlašću, možda?
Šta ćeš da uradiš?
Da mi odsećeš prst? Istućićeš me kaišem?
Znaš, sve sam to već proživela i preživeću!
Preživeću i tebe!
Ja nisam nešto što treba preživeti.
Dobar sam čovek.
Dobar sam suprug.
Ne možeš to da budeš...
Ti si Zapovednik.
Hari, skloni se s puta.
Gospođa Vorton želi da ode.
Gospode, ko je bio tamo?
Molim? - Ko je sedeo tamo?
Sluškinje, gospođo.
Tetka-Lidija, jesi li bolje?
Jesu li devojke dobro? - Naravno, sve lepo spavaju.
Spremila sam kolačiće po tvom receptu. Dođi u kuhinju.
Moram da vidim devojke! Nešto se dešava.
Tetka-Lidija, blagosloveno veče.
Kako je bilo na venčanju? - Otvori ova vrata!
Zaboga! - Izvinjavam se.
Evo ga. - Otvori!
Pitere, budi na oprezu! - Da, gospođo.
Zaboga!
Spavaju već ceo sat, Tetka-Lidija.
Bel.
Šta? Ponovi.
Džun Ozborn.
Drago mi je.
Džun?
Zdravo. - Zdravo.
Hvala.
O, Gospode! Bože osvete, pojavi se!
Ustani, sudijo zemlje ove i kazni gorde!
Zar mislite da Gospod ne zna šta radite?
Zar ne čuje On, koji je stvorio uši?
Zar ne vidi On, koji je stvorio oči?
Zar neće kazniti bezbožne On, koji zna sve?
Pitere!
Ne, Lidija!
Lažljivice jedna, šta smeraš?
Zašto su i dalje u odeći? Zašto su sakrivale parčiće torte?
Tetka-Lidija!
Skloni se od nje, pička ti materina!
Ko si ti?
Ne sećaš me se?
Kako se zoveš?
Zašto je to tebe briga?
Zašto, ako si mi ga ukrala?
Zovem se Moira.
Kučko jebena!
Radiš s njom! - S kim?
Bila sam u pravu, vratila se!
Znam da se vratila! Gde je?
Ne znam o kome govoriš. - Gde je?
Neću se ustručavati da ubijem izdajnicu.
Reci mi gde je Džun Ozborn!
Ovde sam.
Znala sam.
Ti si ovo učinila. - Ne, Tetka-Lidija.
Ti si.
Obučila si nas da budemo ovakve.
Pošto si nas tukla, kasapila i mučila.
Pošto si nam otela decu.
Ti si ovo učinila.
Ali mislim da si videla stvari koje ne možeš da izbrišeš iz glave.
I mislim da si doznala stvari koje takođe ne možeš da zaboraviš.
I znam da si duboko u svom srcu svesna toga
da je silovanje uvek silovanje.
Znaš da nismo ni za šta krive.
Znaš da ne zaslužujemo ovo.
Da nismo posrnule žene.
Ustajemo zato što je u svakoj od nas
jedna predivna duša
koju nam je podario Bog.
Koja jednostavno vapi
za dostojanstvom...
I slobodom. - Ne znaš ti šta je u mom srcu!
A ni u Božjem!
Da, u pravu si.
Ne znam.
Ali volela bih da se zapitaš nešto.
Lidija, misliš li zaista...
Da Bog želi ovo za nas?
Za tvoje devojke?
Da li bi Bog dopustio sve ovo?
Ili možda postoji...
Bog koji bi osnažio ženu poput tebe
da se zauzme za nas?
Da se okrene prema svetlosti?
I da najzad kaže...
"Dosta je."
Zato što je svima nama ovde...
Više dosta.
Nanosio mi je bol, Tetka-Lidija.
Nanosili su nam bol.
Silovali su nas.
Ti si nas dala njima.
Sve što sam ikada želela je da spasim svoje devojke.
Ako želiš da nas spasiš, pusti nas.
Molim te, Tetka-Lidija.
Žao mi je što te je povredio, dušo.
Idemo, hajde.
Bože, pomozi mi.
Bože, pomozi mi...
Pomozi mi...
Uzele smo odeću kojom su nas porobili da se oslobodimo.
Ko smo bile pod tom odećom?
Ko smo mogle da postanemo?
Ko bismo bile da nas nisu sprečili u tome?
Majke i ćerke.
Čitači i pisci.
Profesionalci i prijateljice.
Bilo smo ljute. Ushićene.
Bile smo spremne za novi početak.
Ogrtač nam je postao uniforma.
Postale smo vojska.
Vojska koja će se osloboditi tamnice koju je ogrtač predstavljao.
Odlučile smo da postanemo osobe koje je trebalo da budemo.
Koje zaslužujemo da budemo.
Zgrabile smo svoju slobodu i njome odlučile da krenemo u borbu.
I tako smo pobegle.
Što dalje od tame.
Unutrašnje i spoljašnje.
Prema svetlosti.
MEDIATRANSLATIONS