Doslej...
Nick mi je vse povedal. Odpor je načrtoval pokol. Ustavil sem ga.
Ko ti ustreza, se vedeš, da nisem Poveljnik in Oko.
Žrtvoval si te ženske, da bi rešil sebe. -June!
Računala sem nate. - Računaj samo nase.
Poveljnik Bell hoče Janine. - Se moja punca prilagaja?
Celo jutro smo delali na njenem prilagajanju.
Trenutno ni pripravljena za javnost.
Žene so bile danes negativne. - Spomniva jih, s kom imajo opravka.
Prava poroka bi jih spomnila.
Potem se bova poročila v Bostonu.
Veliko slavje za Vrhovnega poveljnika
pred drugimi Poveljniki in ženami.
Postala bo kraljica Gileada. In kje boš ti, June?
Na poroki. Dekle bodo ogromna anonimna skupina.
Jaz grem s tabo. -Nimajo orožja! - Dostavili ga bomo v Rdeči center
in izročili Deklam, povabljenim na poroko.
Izkoristili bomo vse prijatelje, vse, ki sovražijo Gilead.
Vsakogar, ki ga je ta kraj zajebal.
Dogovoril sem se za sestanek.
Oddelek za prerazporejanje bo jutri prisluhnil vašemu načrtu.
Zamudila bi poroko Whartonovih. - Neznatna žrtev.
Nerada zapustim dekleta pred poroko, a jih moram.
Naj se revolucija začne.
Ljubi Bog, daj nam moč, da pobijemo te barabe.
Hoteli so, da smo videti, kot da smo pomočene v kri.
Kot pravljični liki v rdečih plaščih.
Hecno je zdaj razmišljati o tem,
kako pomembna so bila včasih za nas oblačila.
Imele smo polne omare.
Opravljale smo dela, ki jih sovražimo, da bi si jih lahko kupile
in bile modne, trendi.
Nismo vedele, kako bi se jih znebile.
Zato smo jih metale na deponije.
Zastrupile smo vodo.
Povzročile smo okoljski kolaps.
Samo zato, ker smo verjele, da oblačila, ki jih nosimo,
govorijo svetu, kdo smo.
Bila je laž.
Laž, v katero je verjel tudi Gilead.
Zato so nam dodelili barve.
Odločali o tem, kaj bomo oblekle.
Kdo bomo.
Razdeljene smo bile po oblačilih.
Razčlovečili so nas.
Toda nocoj bodo ta oblačila postala naše orožje.
Nocoj bomo s temi oblačili začele vojno.
Ovili so nas v rdečo, barvo krvi, da bi nas označili.
Pozabili pa so, da je to tudi barva besa.
DEKLINA ZGODBA
Hvala.
Pridite, zapojmo Gospodu.
Ker Gospod je velik Bog,
velik kralj vseh bogov.
Molimo k našemu Bogu, našemu Stvarniku.
Gospod, danes smo se zbrali, da praznujemo nov začetek.
Nov zakon dveh vernih in pravičnih.
V skladu z božjimi zakoni Gileada.
Visoki poveljnik Wharton, ko obljubljate zvestobo
in zvestobo svoji ženi, vsi obnavljamo svojo zvestobo.
Ker slavimo Boga, ko smo zvesti svojim ženam
in ko nismo več dve duši, ampak ena.
Kar je Bog združil, tega naj človek ne loči.
Ljubi Bog...
Prosimo, da blagosloviš ta zakon in nam odpustiš vse grehe
in naš opereš vseh krivic in skušnjav.
Vsi smo grešili, bili nevredni Božje besede.
Vsak od nas je ovca, ki se oddalji od črede.
A v svoji neskončni modrosti nam dovoliš, da se pokesamo
in nas vodiš domov, če je takšna tvoja volja, vsemogočni Bog.
Bomo čakale? -Načrt B. Razdelile jih bomo na recepciji.
Gospod, naj bo ta novi zakon rodoviten
in blagoslovljen z mojo ženo,
v katerem bo moj otrok vedno na prvem mestu.
Dekleta, pozdravite sestre iz Rdečega centra.
Blagoslovljen bodi sad. - Gospod ga je dal.
Blagoslovljen bodi.
Gospe in gospodje, visoki poveljnik in gospa Gabriel Wharton!
Joseph. - Serena.
Zakaj si tako živčen? -Živčen? Zakaj bi moral biti živčen?
Kljub vsemu nisem obupala nad najinimi cilji
in sem zavezana našim reformam.
Moč je v tvojih rokah, Serena.
Ne samo v mojih, Joseph.
Je v rokah vseh žensk v Gileadu.
Slavljen bodi.
Oprosti, obiskati moram najpomembnejše goste.
Veš, tvoja dekla je zdaj tudi moja.
Moj oče ima najboljšo deklo v vsej deželi.
Samo en obred in dvojčka.
Jebenti, Serena prihaja. Prekleto.
Dekle, zberite se. Rada bi vas nagovorila.
Dekleta, hitro se zberite.
Pojdiva nazaj.
Veliko mi pomeni, da ste vse tukaj.
Zelo se zavedam, kako malo hvaležnosti vam izkazujemo
za vašo sveto službo. Toda spremembe so na obzorju.
To je moj osebni cilj.
Čudovito. Dekleta, zahvalite se g. Wharton.
Hvala, gospa Wharton. - Hvala lepa.
Veste, tudi sama sem imela deklo.
In lahko bi bila prijaznejša do nje.
Iskreno povedano, bi lahko bila tudi ona do mene.
Druga drugi sva rekli in storili neoprostljive reči.
Vendar naju je to izenačilo v maščevanju in hudobiji.
In zdaj jo imam za dobro prijateljico.
Čeprav je bilo res težko popraviti najin odnos,
verjamem, da mi moja nekdanja dekla odpušča.
Gospa Wharton. Rita.
Rita, ravnokar sem govorila o pomembnosti odpuščanja.
Želite deliti svojo izkušnjo?
No, postavite si cilj in stremite k njemu.
Ostanite osredotočene.
Ja, čudovito.
Rada bi videla vse vaše obraze!
Oprosti, ker motim, Serena, ampak je čas.
Ni še zgodaj? - Ne, zdaj je pravi čas. -V redu.
Vrnila se bom na fotografiranje in ve boste odstranile tančice.
Želim se pokloniti vsaki posebej.
Bog vas blagoslovi in varuj.
Bodi hvaljen. - Gospod ga je dal.
Sem.
Hvala.
Kako dolgo bo trajalo? - Uro ali dve.
Šli bodo domov in spali, nato pa nastopimo me.
Blagor dežurnim deklam.
To pa je okusno. -Sit sem, ampak lahko vzameš še.
Mislim, da je dovolj. -Daj, privošči si. Ješ kot ptica.
Pelji jih v Rdeči center, jaz pa bom šla z dežurnimi Deklami.
Bodi previdna.
Poskrbi, da bo spal.
Brez skrbi, pripravi jih.
Drage, blagoslovljen bodi sad. - Gospod ga je dal.
Čas je za naše slovo, gremo.
Moja dekleta se vračajo v Rdeči center, ostale v gospodinjstva.
Hitro in po pravilih, dekleta.
Se vidiva v Rdečem centru. Vso srečo.
Poskrbi zanje.
Teta Lydia, lepo te je videti! - Gospa Wharton, čudoviti ste.
Hvala. Gotovo vam bodo prinesli krožnik. Menda je zelo okusno.
Čeprav tudi nam ni uspelo uživati v hrani.
Uživajte, prosim. Bodi hvaljen. - Bodi hvaljen.
June?
June!
Hvaljen bodi, teta Lydia. - Lydia, vesela sem, da si prišla!
Lydia!
Nisi prišla na moje srečanje!
Mislim, da je June Osborne tukaj.
Niste pri pravi. June Osborne je na Aljaski.
Na Aljaski?
Poveljnik Lawrence, prosim.
Teta Lydia je potovala ves dan in vso noč.
Sedi, da ne omedliš.
Daj ji kos sadja. Blede se ji.
Oprostite, lahko teti Lydii prinesete zrezek, kozarec rdečega vina
in kakšno torto za sladico? Hvala lepa. -Pojdite z mano.
Dobrodošel doma, poveljnik. Gospa Wharton.
Hvala.
Darilo Višjega poveljnika Bella vas čaka v salonu.
Hvala. Mislim, da vem, kaj je.
Samo trenutek!
O, ja!
To sem si še dolgo želel narediti.
Dobrodošla v novem domu.
Kaj praviš? - Popoln je.
Prosim.
Blagoslovljen bodi sad. - Gospod ga je dal.
Jaz sem poveljnik Wharton. - Bog vas blagoslovi
in da bom resnično vredna.
To je velika čast. Pravijo, da je najbolj plodna dekla v Gileadu.
Tudi jaz sem plodna.
Ja, seveda... Poskusila bova, z Božjo pomočjo.
A si samo ena oseba, ljubezen moja.
Ne!
Nočem dekle v najini hiši.
Govorila sva o veliki družini.
Gabrielova... - Ne kliči je tako!
Ampak tako ji je ime. - Ne, pa ni.
Pomagala nama bo izpolniti najino dolžnost do Boga.
Nosila bo najin sad kot sveta posoda.
Ni posoda, ampak človek.
Kako ti je ime. - Gabrielova, gospa.
Ne, kako ti je zares ime?
Christina. - Christina, pojdi iz te hiše.
Zbeži. In ne vrni se.
Gabrielova, prosim, pojdi v svojo sobo.
Kaj je narobe s tabo? -Res sem neumna, da sem to ponovila!
Serena... - Motila sem se glede tebe.
Mislila sem, da si boljši človek, a si enak kot vsi drugi!
Dovolj!
Nenehno sem ti ustregel.
Pristajal sem na kompromise, prilagajal sem se.
Korenito sem spremenil svoje življenje.
Uklonil sem se tvojim liberalnim pogledom,
a Bogu ne nameravam obrniti hrbta.
Misliš, da Bog želi ta izprijeni zakon?
Prevarala si me.
Serena!
Mislim, da hoče vas, gospa Wharton.
Ne moreva ostati tukaj. - Znorela si! Nehaj!
Prepovedujem ti odhod.
Izpusti me.
Ne bom. Zdaj si moja žena.
Sodiš v to hišo.
Nimaš kam iti. Si pod mojo...
Pod čem?
Oblastjo?
Kaj boš storil?
Mi odrezal prst? Me pretepel s pasom?
Vse to sem že pretrpela in bom tudi preživela!
Preživela te bom!
Nisem nekdo, ki ga je treba preživeti.
Sem dober človek.
In dober mož.
Ne moreš biti...
Poveljnik si.
Harry, umakni se.
Gospa Wharton hoče oditi.
Gospod, kdo je bil tam?
Pardon? - Kdo je sedel tam?
Dekle, gospa.
Teta Lydia, si bolje?
So dekleta v redu? - Seveda, vse spijo.
Pekla sem piškote po tvojem receptu. Stopiva v kuhinjo.
Moram preveriti dekleta! Nekaj se dogaja.
Teta Lydia, blagoslovljen večer.
Kako je bilo na poroki? - Odkleni ta vrata!
Za božjo voljo! - Opravičujem se.
Tukaj je. - Odpri!
Peter, bodi pozoren! - Ja, gospa.
Za božjo voljo!
Spijo že eno uro, teta Lydia.
Bell.
Kaj? Ponovi.
June Osborne.
Me veseli.
June?
Živjo. - Živjo.
Hvala.
O, Gospod! Bog maščevanja, prikaži se!
Vstani, sodi tej deželi in kaznuj prevzetne!
Mislite, da Gospod ne ve, kaj delate?
Ali tisti, ki je ustvaril uho, ne sliši?
Ali tisti, ki je ustvaril oko, ne vidi?
Ali ne bo On, ki vse ve, kaznoval hudobnih?
Peter!
Ne, Lydia!
Ti lažnivka, kaj nameravaš?
Zakaj so še vedno v oblačilih? Zakaj so skrile kose torte?
Teta Lydia!
Pusti jo, jebenti!
Kdo si pa ti?
Se me ne spomniš?
Kako ti je ime?
Zakaj ti mar?
Zakaj, če si mi ga ukradla?
Moje ime je Moira.
Prekleta kurba!
Delaš z njo! - S kom?
Imela sem prav, vrnila se je!
Vem, da se je vrnila! Kje je?
Ne vem, o kom govoriš. - Kje je?
Ne bom omahovala, da bi ubila izdajalko.
Povej mi, kje je June Osborne!
Tukaj sem.
Vedela sem.
Ti si storila to. - Ne, teta Lydia.
Ti si.
Izučila si nas, da smo takšne.
Ko si nas pretepala, izmaličila in mučila.
Ko si nam vzela otroke.
Ti si storila to.
Mislim, da si videla stvari, ki jih ne moreš izbrisati iz spomina.
In mislim, da si se naučila stvari, ki jih prav tako ne moreš pozabiti.
In vem, da se globoko v srcu tega zavedaš.
Veš, da je posilstvo še vedno posilstvo.
Veš, da ni bila naša krivda.
In da si tega ne zaslužimo.
Da nismo padle ženske.
Vstajamo, ker je v vsaki od nas
nedolžna duša,
ki nam jo je dal Bog.
Ki hlepi
po dostojanstvu
in svobodi. - Ne veš, kaj je v mojem srcu!
Ali Božjem!
Ja, prav imaš.
Ne vem.
Rada pa bi, da se nekaj vprašaš.
Lydia, res misliš...
...da Bog to hoče za nas?
Za tvoja dekleta?
Bi Bog vse to dovolil?
Ali pa morda obstaja...
...Bog, ki bi opolnomočil žensko, kot si ti,
da se postavi za nas?
Da se obrne proti luči?
In da na koncu reče...
"Dovolj."
Ker je vsem nam tukaj...
...dovolj.
Ranil me je, teta Lydia.
Prizadejali so nam bolečine.
Nas posiljevali.
Dajala si nas jim.
Vse, kar sem si kdaj želela, je, da bi rešila svoja dekleta.
Če nas hočeš rešiti, nas izpusti.
Prosim, teta Lydia.
Oprosti, ljubica, da sem te prizadela.
Gremo, gremo.
O, Bog, pomagaj mi.
Bog, pomagaj mi.
Bog, pomagaj...
Pomagaj mi...
Vzele smo oblačila, s katerimi so nas zasužnjili, da bi se osvobodile.
Kaj smo bile pod temi oblačili?
Kaj bi lahko postale?
Kaj bi bile, če nam tega ne bi preprečili?
Matere in hčere.
Bralke in pisateljice.
Profesionalne ženske in prijateljice.
Bile smo jezne. Vzhičene.
Bile smo pripravljene na nov začetek.
Oblačilo je postala naša uniforma.
Postale smo vojska.
Vojska, ki se bo osvobodila ječe, ki jo je predstavljalo oblačilo.
Odločile smo se, da postanemo osebe, ki naj bi bile.
Kar si zaslužimo biti.
Zgrabile smo svojo svobodo in se odločile boriti zanjo.
In tako smo zbežale.
Daleč stran od teme.
Od znotraj in zunaj.
V luč.
MEDIATRANSLATIONS