Videli ste...
Nick mi všetko povedal.
Odboj plánoval masaker. Zabránil som tomu.
Tváriš sa, že nie som Veliteľ alebo Oko, pokiaľ sa ti to hodí.
Zradil si tie ženy, aby si ochránil sám seba.
June!
Spoliehala som sa na teba.
Musíš sa spoliehať iba sama na seba.
Veliteľ Bell chce Janine.
Moje drahé dievča si už zvyká?
Pracujeme na tom celé dopoludnie.
Nie je pripravená na spoločenskú udalosť.
Manželky sa správali pohŕdavo.
Musíme im pripomenúť, s kým majú do činenia.
Náležitá svadba by im to pripomenula.
Takže svadba bude v Bostone.
Veľkolepá slávnosť hodná Najvyššieho Veliteľa
s účasťou všetkých Veliteľov a ich Manželiek.
Stane sa kráľovnou Gileádu.
- A kde budeš ty, June? - Na svadbe.
Všetky tie Služobníčky? Obrovská skupina anonymných žien?
- Pôjdem s tebou. - Nemajú žiadne zbrane.
Prinesieme ich do Červeného strediska a na svadbe ich rozdáme Služobníčkam.
Využijeme všetkých našich priateľov. Všetkých.
A každého, kto nenávidí Gileád.
Každého, komu to miesto nejakým spôsobom ublížilo.
Dohodol som vám stretnutie.
Ministerstvo prerozdeľovania ľudí si zajtra vypočuje váš plán.
- Zmeškám svadbu Whartonovcov. - Malá obeta.
Nerada opúšťam dievčatá takto pred svadbou, no nedá sa nič robiť.
Revolúcia sa môže začať.
Drahý Bože, daj nám silu zavraždiť tých prekliatych skurvencov.
Chceli, aby sme vyzerali, akoby nás namočili do krvi.
Ako nejaká rozprávková postava v červenom plášti.
Teraz sa to zdá absurdné
keď si spomenieme, aké dôležité pre nás kedysi bolo oblečenie.
Mali sme plné skrine.
Robili sme práce, ktoré sme nenávideli, len aby sme si mohli kúpiť ďalšie.
Aby sme boli štýlové. Aby sme držali krok s trendmi.
Ale nevedeli sme sa ho zbaviť.
Tak sme ho hádzali na skládky.
Otrávili sme vodu.
Prispeli sme k ekologickému kolapsu.
Len preto, že sme verili, že naše oblečenie
povie svetu, kto sme.
Bola to lož.
Lož, ktorej veril aj Gileád.
Preto nám priradili farby.
Určili, čo budeme nosiť.
Kým môžeme byť.
Oblečením nás rozdelili.
Dehumanizovali.
Ale dnes večer sa z tých šiat stanú naše zbrane.
Dnes večer ich použijeme na začatie vojny.
Obliekli nás do červenej, do farby krvi,
aby nás označili.
No zabudli, že je to aj farba hnevu.
PRÍBEH SLUŽOBNÍČKY
8. ČASŤ "EXODUS"
Poďte, plesajme v Pánovi.
Lebo Pán je veľký Boh
a nad všetkými bohmi veľký kráľ.
Poďte,
uctievajme Pána, ktorý nás stvoril.
Drahý Pane, zhromaždili sme sa tu,
aby sme oslávili nový začiatok,
nový zväzok verných
a spravodlivých
v súlade s božími zákonmi Gileádu.
Vrchný veliteľ Wharton,
tak ako teraz sľubujete vernosť
a oddanosť svojej novej manželke,
aj my všetci si obnovujeme sľuby vernosti a oddanosti tým svojim.
Lebo ctíme Boha, keď sa držíme svojich manželiek,
a nie sme viac dvaja, ale jedno telo.
Lebo čo Boh spojil, nech človek nerozlučuje.
Drahý Bože.
Prosíme Ťa, požehnaj tento zväzok,
tak ako nám odpúšťaš naše hriechy
a očisťuješ nás od každej neprávosti
a pokušení vôle.
Všetci sme zhrešili, zlyhali vo svetle tvojho slova.
Všetci sme ako zblúdené ovce.
No vo svojej nekonečnej múdrosti nám dávaš možnosť kajať sa
a vedieš nás späť, ak je to tvoja vôľa, Všemohúci Pane.
- Počkáme? - Plán B.
Rozdáme ich na hostine.
A prosíme Ťa, Pane, nech je tento nový zväzok taký plodný,
ako bol požehnaný zväzok
s mojou manželkou,
z ktorého si mi daroval moje vlastné dieťa,
prvorodené a naveky požehnané.
Dievčatá, pozdravte svoje sestry z Červeného strediska.
Pán nech žehná plod.
Lono nech otvorí.
Boh s vami.
Dámy a páni,
privítajte Vrchného Veliteľa Gabriela Whartona a jeho manželku.
- Joseph. - Serena.
- Prečo ste taký nervózny? - Nervózny?
Prečo by som mal byť nervózny?
Napriek tejto pompéznosti som sa našich cieľov nevzdala.
Naďalej som oddaná našim reformám.
Veľa šťastia vo vašom boji, Serena.
Nejde len o mňa, Joseph.
Bojujem za všetky ženy v Gileáde.
Sláva Pánovi.
Ospravedlňte ma, idem pozdraviť svojich najvzácnejších hostí.
Vieš, že tvoja bývalá Služobníčka
je teraz moja?
Môj otec má tú najlepšiu Služobníčku v celej krajine.
Jeden obrad a bum. Vždy sa narodia dvojičky.
Do riti. Ide sem Serena.
Dočerta.
Služobníčky, zhromaždite sa, prosím.
Rada by som sa s vami porozprávala, ak dovolíte.
Dievčatá, pristúpte k pani Whartonovej.
Poďme dozadu.
Vaša prítomnosť pre mňa nesmierne veľa znamená.
Bolestne si uvedomujem,
ako málo vďačnosti vám prejavujeme
za vašu posvätnú službu.
Ale prichádza zmena.
A ja som si ju zobrala za svoj osobný cieľ.
Úžasné.
Dievčatá, poďakujte pani Whartonovej.
Ďakujeme, pani Whartonová.
Aj ja ďakujem vám.
Viete,
aj ja som kedysi mala Služobníčku.
A mohla som k nej byť láskavejšia.
No aj ona mohla byť láskavejšia ku mne.
Ublížili sme si navzájom spôsobom, ktorý sa nedá len tak odpustiť.
Ale tým sme si boli rovné, v pomste aj v nenávisti.
A dnes ju môžem považovať za svoju priateľku.
A hoci obnova nášho vzťahu nebola jednoduchá,
z celého srdca verím, že mi moja bývalá Služobníčka
odpustí.
- Pani Whartonová, Rita. - Rita.
Práve som hovorila o dôležitosti odpustenia a nových začiatkoch.
Povieš nám, ako si to dokázala?
No,
stanovíš si cieľ a ideš za ním.
Choďte za svojím cieľom, dámy.
Áno, výborne povedané.
Kiežby som vám mohla vidieť do tváre.
Nerada vás ruším, Serena, ale už musíme ísť.
Nie je ešte priskoro?
- Nie, nie, je pravý čas. - Dobre teda.
Vrátim sa a spravíme si spoločnú fotografiu.
A všetky si zložíte svoje rúška.
Chcem vzdať úctu každej z vás.
Nech vám Boh žehná a nech vás chráni.
Bohu vďaka.
- Nech Pán otvorí. - Tadiaľto, prosím.
- Ďakujem vám. - My ďakujeme.
- Ako dlho to potrvá? - Hodinu, dve.
Vrátia sa domov a zaspia ako zabití.
Vtedy udrieme.
Nech Boh žehná pridelené Služobníčky.
Áno, súhlasím, je skvelá.
- Je vynikajúca. - Už som mal, ale...
- Nie, ďakujem. - Ty si ešte daj.
- Asi mi už stačí. - Nie, nie. Zaslúžiš si ju.
Veď ješ ako vrabec.
Odveď ich naspäť do Červeného strediska.
Ja pôjdem s pridelenými Služobníčkami.
Buď opatrná.
Musíš si dať. Pre šťastie.
- Tak dobre. - Aj ty si dávaj pozor.
- Musí byť v bezvedomí. - Neboj sa.
Priprav ich.
- Pán nech žehná plod. - Lono nech otvorí.
Nadišiel čas nášho odchodu, šup šup!
Moje dievčatá do Červeného strediska, vy ostatné do svojich domácností.
Utvorte rady, dievčatá. A rýchlo ako myšky.
Stretneme sa v Červenom stredisku.
- Veľa šťastia. - Daj na ne pozor.
Lýdia, som veľmi rada, že sme vás zastihli.
- Pani Whartonová, ste prenádherná. - Ďakujem.
Nechám vám pripraviť tanier. Jedlo je vraj vynikajúce.
Žiaľ, my sme ešte nemali čas ho ochutnať.
- Dobrú chuť. Bohu vďaka. - Bohu vďaka.
June?
June!
- Pochválen, Teta Lýdia. - Teta Lýdia.
Som taká rada, že ste prišli.
Lýdia!
Nešli ste na moje stretnutie.
Myslím si, že som tu videla June Osbornovú.
Zbláznili ste sa? June Osbornová je na Aljaške.
Na Aljaške?
Veliteľ Lawrence, prosím vás.
Teta Lýdia cestovala celý deň a celú noc.
Musíme vás usadiť, kým nám tu odpadnete.
Dajte jej ovocie, lebo zjavne blúzni.
Prepáčte?
Odvediete Tetu Lýdiu a dáte jej veľký steak a pohár červeného vína?
A na záver kúsok torty.
- Ďakujem vám. - Tadiaľto.
Vitajte doma, Veliteľ.
- Pani Whartonová. - Ďakujem.
Dar od Veliteľa Bella staršieho čaká v salóniku.
Ďakujem. Asi viem, čo to je.
Počkaj.
Áno!
Už som sa nevedel dočkať.
Vitaj vo svojom novom dome.
Páči sa ti?
Je dokonalý.
Prosím.
- Pán nech žehná plod. - Lono nech otvorí.
- Som Veliteľ Wharton. - Nech je vám chvála.
Nech ma Boh učiní skutočne hodnou.
Je to veľká česť.
Vraj je najplodnejšou Služobníčkou v Gileáde.
Aj ja som plodná.
Áno, samozrejme, ak Boh dá.
Budeme sa snažiť, ale ty si len jedna žena, láska moja.
Nie.
Nie, v našom dome Služobníčka nebude.
Povedali sme si, že chceme veľkú rodinu.
- A Gabrielova... - Nevolaj ju tak.
- Tak sa volá. - Nie, nevolá.
Pomôže nám naplniť našu povinnosť voči Bohu.
Rodiť deti a množiť sa ako naša posvätná nádoba.
Ona nie je nádoba, ale ľudská bytosť.
- Ako sa voláš? - Gabrielova, pani.
Nie.
Ako sa naozaj voláš?
- Christina. - Christina.
Odíď z tohto domu.
Uteč.
A už sa sem nikdy nevracaj.
Prosím ťa, Gabrielova, choď do svojej izby.
Čo to malo znamenať?
Bola som hlúpa, že som ti uverila!
- Serena... - Mýlila som sa v tebe.
Myslela som si, že si lepší,
ale si rovnaký ako oni!
Dosť!
Neustále som ťa rozmaznával,
robil kompromisy, prispôsoboval sa.
Urobil som zásadné zmeny vo svojom živote,
ustúpil som tvojim liberálnym postojom,
ale Bohu
sa chrbtom neotočím.
Myslíš si, že Boh schvaľuje toto zvrátené manželstvo?
Oklamala si ma.
Serena!
Asi si pýta vás, pani Whartonová.
- Nemôžeme tu zostať. - Načisto si sa pomiatla? Stoj!
Zakazujem ti odísť.
Nechaj ma ísť.
Nie.
Teraz si moja žena.
Tvoje miesto je v tomto dome.
Nemáš kam ísť. Si pod mojou...
Pod čím?
Pod čím som?
Pod tvojou vládou?
Čo mi urobíš?
Odsekneš mi prst?
Zmlátiš ma opaskom?
Pretože toto všetko som už zažila.
A ja to prežijem.
Prežijem aj teba!
Nechcem, aby si ma prežila.
Som dobrý muž
a dobrý manžel.
To sa vylučuje.
Lebo si Veliteľ.
Ustúp, Harry.
Pani Whartonová chce odísť.
Pane, kto bol tamto?
- Pani? - Kto tam sedel?
Služobníčky, pani.
- Teta Lýdia! Cítite sa lepšie? - Dievčatá sú v poriadku?
Samozrejme, že sú v poriadku. Už sú v posteliach.
Napiekla som sušienky podľa vášho receptu.
- V kuchyni vám ich ukážem. - Musím skontrolovať dievčatá.
Niečo sa deje.
Teta Lýdia.
Požehnaný večer. Aká bola svadba?
Odomkni tie dvere. Otvor ich!
Pre zmilovanie božie!
Prepáčte. Mrzí ma to.
- Mám ho. - Otvor tie dvere!
- Peter, zostaňte ostražitý. - Áno, pani.
Panebože!
Ležia už viac než hodinu, Teta Lýdia.
Bell.
Čože? Zopakujte to?
June Osbornová.
Teší ma.
June?
- Ahoj. - Ahoj.
Ďakujem.
"Bože odplaty, Pane,
Bože odplaty, zjav sa!
Povstaň, ty, ktorý súdiš zem, odplať pyšným, čo si zaslúžili."
Myslíte si, že Pán nevie, čo činíte?
"Že by ten, čo vsadil ucho, nepočul,
alebo ten, čo oko stvoril, že by nevidel?"
A ten, ktorý všetko vie či nepotrestá hriešnikov?
Peter!
- Nie! Lýdia! - Ty klamárka!
Čo máte za lubom? Prečo sú stále oblečené?
Prečo ukryli svoje torty?
Teta Lýdia!
Daj jej, kurva, pokoj!
A ty si kto?
Ty si ma nepamätáš?
Ako sa voláš?
Prečo ťa to zaujíma?
Prečo ťa to zaujíma, keď si mi moje meno vzala?
Volám sa
Moira,
ty odporná striga!
Spolupracuješ s ňou!
- S kým? - Mala som pravdu, vrátila sa!
Viem, že sa vrátila!
Kde je?
Netuším, o kom hovoríš.
Kde je?
Každú zradkyňu dám bez milosti zastreliť!
Povedz mi, kde je June Osbornová?
Tu som.
Ja som to vedela.
Vedela som to.
Toto je tvoja práca.
Nie, Teta Lýdia.
Je to tvoja vina.
Vďaka tebe sme takéto.
Bila si nás,
mrzačila si nás,
mučila si nás,
ukradla si nám naše deti.
Je to tvoja vina.
Ale myslím si,
že si videla veci,
na ktoré sa nedá zabudnúť.
A že si sa naučila veci, ktoré sa už nedajú odnaučiť.
A viem, že vo svojom srdci vieš,
že znásilnenie je znásilnenie.
A vieš, že to nebola naša chyba.
A že si to nezaslúžime.
A že nie sme padlé ženy.
Povstávame, pretože v každej jednej z nás
je nepoškvrnená duša,
ktorú nám dal Boh.
A tá
volá
po dôstojnosti
a slobode.
Nemysli si, že vieš, čo je v mojom srdci
alebo v Božom.
Áno. Máš pravdu.
Neviem.
Ale chcem, aby si si položila túto otázku.
Lýdia, naozaj si myslíš,
že toto je to, čo pre nás chce Boh?
Pre tvoje dievčatá?
Myslíš si, že by Boh
toto dopustil?
Alebo...
veríš v Boha,
ktorý by dal,
žene ako si ty,
silu postaviť sa za nás?
Vykročiť k svetlu
a konečne povedať:
dosť?
Pretože my
všetky
spolu
hovoríme "dosť".
Ublížil mi, Teta Lýdia.
Ubližovali nám.
Znásilňovali nás.
A ty si im nás dala.
Chcela som len
zachrániť moje dievčatá.
Ak nás chceš zachrániť,
tak nás nechaj odísť.
Prosím ťa, Teta Lýdia.
Je mi ľúto, že ti ublížil, drahá.
Poďte, rýchlo, rýchlo.
Poďte, ideme. Ideme.
Poďte, ideme preč.
Bože, pomôž mi!
Bože, pomôž mi.
Šaty, ktorými nás zotročili,
nás teraz oslobodili.
Kto sme boli pod tými šatami?
Kým sme mohli byť?
Kým nám zabránili byť?
Matkami a dcérami.
Čitateľkami a spisovateľkami.
Profesionálkami. Priateľkami.
Boli sme nahnevané.
Boli sme nadšené.
Boli sme pripravené začať odznova.
Tie šaty sa stali našou uniformou.
A my sme sa stali armádou.
Armádou, ktorá sa chcela oslobodiť z väzenia tých šiat.
Oslobodiť sa, aby sme sa mohli stať tými, kým sme mali byť.
Kým si zaslúžime byť.
Vzali sme si slobodu
a každým jej kúskom sme boli odhodlané bojovať.
A tak sme ušli.
Preč z temnoty,
vonkajšej aj vnútornej,
a vstúpili sme do svetla.