Az előző részek tartalmából:
Nick mondott el mindent.
Az ellenállók mészárlást terveztek. Bezárattam.
Úgy teszel, mintha nem lennék Parancsnok, kivéve, ha éppen jól jön.
Feladtad azokat a nőket, hogy magadat mentsd.
June!
Számítottam rád.
Itt csak magadra számíthatsz.
Bell parancsnok Janine-t akarja.
Az én drága leányom kezd beilleszkedni?
Egész délelőtt azon dolgoztunk.
Még nem áll készen a nyilvános megjelenésre.
A Feleségek olyan elutasítók voltak ma!
Juttassuk eszükbe, kivel van dolguk.
Egy rendes esküvő eszükbe juttatná.
Bostoni esküvő kell.
Nagy ünnepség, mely méltó a Legfelsőbb Parancsokhoz.
Ott lesz minden Parancsnok feleségestül.
Ő lesz Gileád királynője.
- És te ki leszel, June? - Szemtanú...
A Szolgálólányok. Óriási, névtelen tömeg.
- Veled megyek. - Nincsenek fegyvereik.
A Vörös Központba visszük és átadjuk a Szolgálólányoknak.
Az összes barátunkat bevetjük. És mindenkit, aki gyűlöli Gileádot.
Mindenkit, akivel valaha is elbánt az a hely.
Szerveztem önnek egy találkozót.
A Humán Átszervezési Osztály meghallgatja a tervét holnap.
Lemaradnék a Wharton-esküvőről.
Nem nagy áldozat.
Nem szívesen hagyom itt a lányokat az esküvő előtt, de nincs mit tenni.
Kezdődjön a forradalom!
Uram, adj nekünk erőt ahhoz, hogy kinyírjuk azokat a szemétládákat!
A csurom véres testet kellett jelképeznünk.
Vörös köpenyes mesealakok voltunk.
Nevetséges belegondolni abba,
milyen fontosak voltak nekünk korábban a ruhák.
Gardróbokat töltöttünk meg velük.
Utálatos munkát végeztünk, hogy többet vásárolhassunk.
Hogy divatosak legyünk. És kövessük a trendeket.
Alig tudtunk megszabadulni tőlük.
Szemétdombra hajítottuk őket.
Megmérgeztük a vizet.
Elhoztuk az ökológiai összeomlást.
Csak azért, mert hittük, a ruhák, amiker hordunk,
megmutatják, kik vagyunk.
Hazugság volt,
amiben Gileád is hitt.
Ezért színeket adtak nekünk.
Megmondták, mit viseljünk.
Hogy kik lehetünk.
A ruhánkkal osztottak meg minket.
Elvették emberségünket.
De ma este ezek a ruhák fegyverré válnak majd.
Ma este ezekkel a ruhákkal indítunk háborút.
Vörösbe öltöztettek, a vér színébe, hogy megbélyegezzenek.
De elfelejtették, hogy a vörös a harag színe is.
A SZOLGÁLÓLÁNY MESÉJE 6. ÉVAD 8. RÉSZ
Jöjjetek, örvendezzünk az Úr színe előtt,
mert nagy Isten az Úr, nagy király minden isten fölött.
Jöjjetek, boruljunk le, hajoljunk meg, essünk térdre teremtő Urunk előtt!
Drága Urunk, azért gyűltünk össze, hogy egy új kezdetet ünnepeljünk,
egy új egyesülést a hívők
és az igazak között,
Gileád isteni törvényei szerint.
Wharton főparancsnok,
miközben hűségről és odaadásról tesz esküt új hitvesének,
mi is újból hűséget esküszünk saját asszonyainknak.
Tiszteljük az Urat és ragaszkodunk asszonyainkhoz,
mert ketten egy testté lettünk.
Amit az Isten egybekötött, ember azt el ne válassza.
Drága Urunk,
kérünk, áldd meg e házasságot, és bocsásd meg bűneinket,
szabadíts meg minden becstelenségtől
és az akarat kísértéseitől.
Mind vétkeztünk, nem voltunk méltók Isten dicsőségére.
Mind elveszett bárányok vagyunk,
de te végtelen bölcsességedben megengeded, hogy vezekeljünk,
és hazavezetsz, ha úgy kívánod, mindenható Urunk.
- Várunk? - B-terv.
A fogadáson adjuk át.
Kérünk, Urunk, legyen ez a házasság oly gyümölcsöző,
mint az én áldott egyesülésem
a saját feleségemmel,
mely gyermekáldást hozott, most és mindörökké.
Lányok, üdvözöljétek nővéreiteket a Vörös Központból!
Áldott legyen a gyümölcs!
Érlelje az Úr!
Isten áldásával!
Hölgyeim és uraim, a főparancsok és Mrs. Gabriel Wharton!
- Joseph! - Serena!
- Miért olyan ideges? - Ideges?
Miért lennék ideges?
A pompa és a felhajtás ellenére nem adtam fel a törekvéseinket.
Továbbra is elkötelezett vagyok reformjaink iránt.
És még több a hatalma, Serena.
Nem csak nekem, Joseph!
Minden gileádi nőnek.
Úgy legyen!
Bocsásson meg, meglátogatom a lefontosabb vendégeimet!
Tudja, hogy a Szolgálólánya már az én Szolgálólányom?
Az apámnak volt a legjobb Szolgálólánya az országban.
Egyetlen ceremónia, és tessék, ikrek minden alkalommal.
Basszus! Serena idejön.
- A francba! - Szolgálólányok, ha idejönnétek!
Szeretnék beszélni veletek.
Lányok, gyorsan, Mrs. Whartonhoz!
Menjünk hátra!
Sokat jelent nekem, hogy mind itt vagytok.
Sajnos tudatában vagyok annak, milyen kevés hálát kaptatok
szent szolgálatotokért.
De közeleg a változás.
Ez az én személyes célom.
Csodálatos.
Köszönjétek meg Mrs. Whartonnak!
Köszönjük, Mrs. Wharton!
Nagyon köszönjük!
Tudjátok,
egyszer nekem is volt Szolgálólányom.
Lehettem volna vele kedvesebb.
De ő is lehetett volna velem kedvesebb.
Megbocsáthatatlan dolgokat műveltünk egymással.
De ettől egyenlők lettünk bosszúban és haragban.
És most már jó barátomnak tartom.
És bár nem volt könnyű helyrehozni a kapcsolatunkat,
hiszem, hogy a régi Szolgálólányom megbocsátott nekem.
- Mrs. Wharton, Rita. - Rita!
A megbocsátásról és a továbblépés fontosságáról beszéltem.
Elmondhatnád, te hogyan csináltad.
Nos...
kitűzünk egy célt, és dolgozunk azon, hogy elérjük.
Ne tévesszétek szem elől a célt!
Kiváló.
Bárcsak láthatnám az arcotokat!
Bocsásson meg, Serena, de itt az idő!
Nem túl korai még?
- Nem. Most tökéletes. - Jól van.
Visszajövök a csoportképhez. Szeretném, ha fátyol nélkül készülne.
Egyénként szeretnék veletek együtt ünnepelni.
Az Úr áldjon meg! Az Úr tartson meg!
Áldassék!
- Érlelje az Úr! - Erre tessék!
- Köszönöm, köszönöm. - Mi köszönjük.
- Mennyi idő kell neki? - Egy-két óra.
Hazamennek, és elalszanak.
És akkor mi jövünk.
Áldottak legyenek az elhelyezett Szolgálólányok!
Tudom, nagyon jó.
- Isteni. - Én már eleget ettem, de...
- Nem kérek. - Egyél még egy kicsit!
- Már elég volt. - Nem. Megérdemled.
Alig eszel valamit.
Vigyétek vissza őket!
Én maradok az elhelyezett Szolgálólányokkal. Légy óvatos!
- Enned kell belőle! Szerencsét hoz. - Fogok is.
Légy óvatos!
- Teljesen dőljön ki! - Ne aggódj!
Készítsd fel a lányokat!
- Áldott legyen a gyümölcs, kedveseim! - Érlelje az Úr!
Ideje áldott búcsút mondanunk! Nosza-nosza!
Lányok, vissza a Vörös Központba! A többiek a házaikba.
Rendezett sorokban, lányok! Szaporán!
A Vörös Központban találkozunk.
- Sok szerencsét! - Vigyázz rájuk!
Lydia! Örülök, hogy találkozunk, mielőtt elindultunk volna.
- Mrs. Wharton, ön gyönyörű! - Köszönöm.
Összekészíttetek önnek egy tálat. Úgy hallom, a torta isteni.
Nekünk még arra sem volt időnk, hogy megkóstoljuk.
- Érezze jól magát! Áldassék! - Áldassék!
June?
June!
- Áldassék, Lydia néni! - Lydia néni!
Úgy örülök, hogy ideért!
Lydia!
Kihagyta a találkozókat.
Azt hiszem, June Osborne itt van.
Elment az esze. June Osborne Alaszkában van.
Alaszkában?
Lawrence parancsnok, kérem!
Lydia néninek hosszú napja volt, éjszaka utazott.
Keressünk egy helyet, mielőtt elájul.
Hozzon neki egy kis gyümölcsöt! Rémeket lát.
Elnézést!
Leültetné Lydia nénit és hozna neki egy nagy szelet húst, vörösbort,
desszertnek meg egy kis tortát?
- Nagyon köszönöm. - Erre!
Isten hozta itthon, Parancsnok!
- Mrs. Wharton! - Köszönöm.
Az idősebb Bell parancsnok ajándéka a szalonban van.
Köszönjük. Sejtem, mi az.
Várj csak!
Ó, igen!
Már nagyon vártam erre.
Isten hozott új otthonodban!
Mit szólsz?
Tökéletes.
Kérlek!
- Áldassék a gyümölcs! - Érlelje az Úr!
- Wharton parancsnok vagyok. - Áldassék! Az Úr tegyen méltóvá!
Nagy megtiszteltetés. Ő Gileád legtermékenyebb Szolgálólánya.
De én is termékeny vagyok.
Persze, ha az Úr úgy akarja.
Meg is próbáljuk, de te csak egy ember vagy, szerelmem.
Nem.
A mi házunkban nem lesz Szolgálólány.
Nagy családot terveztünk.
- Nos, Ofgabriel... - Ne nevezd így!
- De ez a neve. - Nem, nem az.
Segít nekünk teljesíteni az Úr iránti kötelességünket.
Szent kehelyként segít nekünk sokasodni.
Ő nem egy kehely, hanem egy emberi lény.
- Mi a neved? - Ofgabriel, asszonyom.
Nem.
Mi az igazi neved?
- Christina. - Christina.
Menj el ebből a házból!
Menekülj, és vissza se gyere!
Ofgabriel, kérlek, menj a szobádba!
- Neked meg mi bajod? - Ostobaság volt újra megtennem!
- Serena... - Félreismertelek.
Azt hittem, jobb ember vagy,
de olyan vagy, mint a többi!
Elég!
Folyamatosan a kedvedben jártam,
kompromisszumokat kötöttem, alkalmazkodtam.
Komoly változásokat tettem az életemben,
elfogadtam a liberális hozzáállásodat,
de Istennek...
nem fogok hátat fordítani!
És szerinted Isten ilyen szentségtörő házasságot akar?
Megtévesztettél engem.
Serena!
Szerintem önt akarja, Mrs. Wharton.
- Nem maradhatunk itt. - Elment az eszed. Állj meg!
Megtiltom, hogy elmenj!
Engedj el!
Nem. Már a feleségem vagy.
Itt van a helyed, ebben a házban.
Nincs hová menned. Te már az én...
A te mid vagyok?
Az alattvalód?!
És mit fogsz tenni?
Levágod az ujjamat?
Megversz szíjjal?
Mert mindezt már megtették velem,
és túl fogom élni!
Téged is túl foglak élni!
Engem nem kell túlélned.
Jó ember vagyok.
És jó férj.
Nem lehetsz az.
Parancsnok vagy.
Állj félre, Harry!
Mrs. Wharton távozni kíván.
Uram, ki volt ott?
- Asszonyom? - Ki ült ott?
A Szolgálólányok.
- Lydia néni, jobban érzi magát? - A lányok jól vannak?
Persze. Mind az ágyban, kényelmesen, biztonságban.
Készítettem sütit a receptje alapján.
- A konyhában megmutatom! - Ránézek a lányokra.
Valami nincs rendben.
Lydia néni!
Áldott estét! Milyen volt az esküvő?
Nyisd ki az ajtót! Nyisd ki!
Az ég szerelmére!
Elnézést! Bocsánatot kérek, asszonyom!
- Jól van. - Nyisd már ki!
- Peter, figyelj oda! - Igenis, asszonyom!
Az ég szerelmére!
Már egy órája alszanak, Lydia néni!
Bell!
Micsoda? Ismételd meg!
June Osborne.
Örvendek!
June?
- Szia! - Szia!
Köszönöm!
Uram, te a megtorlásnak Istene vagy,
Megtorlásnak Istene, mutatkozz meg!
Kelj föl, aki ítélkezel a föld felett, és fizess meg az elbizakodottaknak!
Gondoljátok, hogy az Úr nem tudja, mit cselekszetek?
Aki a fület alkotta, az ne hallana,
s aki a szemet csinálta, az ne látna?
Aki a népeket neveli, az ne fenyítene?
Peter!
- Ne! Lydia! - Hazug!
Mi folyik itt? Miért vannak még ruhában?
Miért rejtették el a tortáikat?
Lydia néni!
Hozzá ne érjen!
Ki vagy te?
Nem emlékszik rám?
Mi a neved?
Mit érdekli az magát?
Mit érdekli, amikor ellopta tőlem?
A nevem
Moira,
maga kibaszott picsa!
Vele dolgozol!
- Kivel? - Igazam volt! Visszajött!
Tudom, hogy visszajött!
Hol van?
Nem tudom, kiről beszél.
Hol van?
Habozás nélkül lelövök egy árulót!
Mondd meg, hol van June Osborne!
Itt vagyok.
Tudtam. Tudtam!
Te tetted ezt.
Nem, Lydia néni!
Maga tette.
Ilyennek képzett ki minket.
Miután megvert,
megcsonkított, megkínzott minket.
És miután elvette a gyerekeinket.
Maga tette ezt.
De azt hiszem,
maga is látott olyasmit,
amit nem tud elfelejteni.
És megtudott olyasmit, amit nem tud kiűzni a fejéből.
És tudom, hogy a szíve legmélyén
tudja, hogy az erőszak az erőszak,
és hogy nem a mi hibánk volt.
Hogy nem érdemeljük ezt.
Nem vagyunk bukott nők.
És most felkelünk, mert mindegyikünkben ott lakozik
a tiszta lélek,
amit az Úrtól kaptunk,
és most
hangosan kiált
a méltóságunkért
és a szabadságunkért.
Ne gondold, hogy tudod, mi van a szívemben vagy az Úréban!
Igaza van.
Nem tudhatom.
De szeretném, ha megkérdezné önmagától...
Lydia, tényleg azt gondolja,
hogy az Úr ezt kívánja nekünk?
A lányainak?
Hogy az Úr
megengedné ezt?
Vagy...
van egy olyan Isten,
aki erőt adna
egy olyan nőnek, mint maga,
ahhoz, hogy mellénk álljon?
Hogy a fény felé lépve
végre kimondja,
hogy elég volt?
Mert mi,
mi mindannyian,
együtt...
Azt mondjuk, elég volt.
Bell bántott engem, Lydia néni.
Bántottak minket.
Megerőszakoltak.
És maga adott oda nekik minket.
Én mindig is
csak meg akartam menteni a lányaimat.
Ha meg akar menteni minket,
akkor elenged.
Kérem, Lydia néni!
Sajnálom, hogy bántott, kedvesem!
Gyertek! Igen! Gyerünk, menjünk!
Gyerünk! Menjünk!
Segíts meg, Uram!
Segíts, Istenem!
Istenem, segíts nekem! Istenem, segíts!
Segíts, Istenem!
A ruhát, amivel rabszolgává tettek, a felszabadításunkra használtuk.
Kik voltunk a ruhák alatt?
Kik lehettünk?
Ki akadályozta meg, hogy legyünk?
Anyák és lányok.
Olvasók és írók.
Dolgozó nők. Barátok.
Dühösek voltunk.
És fellelkesültek.
Készek az új kezdetre.
A ruha lett az egyenruhánk.
Hadsereggé váltunk.
Hadsereggé, ami kiszabadít minket a ruha börtönéből.
Felszabadít minket, hogy azok legyünk, akiknek teremtettek minket.
Hogy az legyünk, ami jár nekünk.
Visszavesszük a szabadságunkat, és minden erőnkkel harcolunk.
Úgyhogy megszöktünk...
a sötétségtől...
legyen az kívül vagy belül.
Vissza a fénybe.
Magyar szöveg: Sereg Judit Iyuno