- Tidligere ... - Nick fortalte mig alt.
Modstandsbevægelsen planlagde en massakre.
Du lader, som om jeg ikke er kommandør, når det passer dig.
Du ofrede kvinderne for at redde dig selv.
- Jeg regnede med dig. - Regn kun med dig selv.
Kommandør Bell vil have Janine.
Er hun ved at vænne sig til de nye forhold?
Vi har arbejdet på det hele morgenen. Hun kan ikke vise sig offentligt nu.
Konerne var så afvisende.
De skal mindes om, hvem du er.
Det kan et rigtigt bryllup gøre.
Vi skal giftes i Boston.
En stor fejring, der passer sig for den øverste kommandør.
Hun bliver snart dronning af Gilead.
- Hvor er du så, June? - Til brylluppet.
Tjenerinderne står som én stor, anonym masse.
- De mangler våben. - Vi kører dem til Det røde center.
Tjenerinderne får dem ved brylluppet.
Vi bruger alle vores venner. Alle, der hader Gilead.
Alle, der nogensinde er blevet røvrendt af det sted.
Jeg har arrangeret et møde for dig.
Styrelsen for omflytning vil høre din plan i morgen.
- Så går jeg glip af brylluppet. - Et lille offer.
Jeg kan ikke lide at rejse fra pigerne, men sådan er det.
Lad revolutionen begynde.
Kære Gud, giv os styrke til at myrde de skide røvhuller.
Vi skulle se ud, som om vi var blevet dyppet i blod.
En eventyrfigur i en rød kappe.
Nu virker det latterligt, hvor vigtigt tøj var for os før.
Vi havde skabe fulde af det.
Vi tog jobs, vi hadede, så vi kunne købe mere.
Så vi kunne være moderigtige. Så vi kunne være trendy.
Vi kunne ikke slippe af med det.
Så vi smed det på lossepladser.
Vi forgiftede vandet.
Vi forårsagede økologisk kollaps.
Alt sammen fordi vi troede, at vores tøj fortalte verden, hvem vi var.
Det var løgn. En løgn, Gilead også troede på.
Så de tildelte os farver.
De bestemte, hvad vi skulle have på.
Hvem vi kunne være.
De brugte tøjet til at splitte os.
Til at umenneskeliggøre os.
Men i aften vil det tøj være vores våben.
I aften bruger vi dette tøj til at starte en krig.
De klædte os i rødt, blodets farve, for at mærke os.
De glemte, at rød også er vredens farve.
- Guds pris. - Velsignet være frugten.
Kom, lad os juble for Herren.
For Herren er en stor Gud, en mægtig konge over alle guder.
Kom, lad os bøje os for Herren, vor skaber.
Kære Gud, vi er samlet her -
- for at fejre en ny begyndelse.
Et nyt ægteskab mellem trofaste og retfærdige.
I overensstemmelse med Gileads guddommelige love.
Overkommandør Wharton -
- i dag, hvor du lover troskab og hengivenhed til din nye kone -
- fornyer vi også vore løfter om troskab til vore hustruer.
Vi ærer Gud, når vi holder fast i denne troskab.
Vi er nu kun ét kød.
Hvad Gud har sammenføjet, må et menneske ikke adskille.
Kære Gud ...
... vi beder dig velsigne dette ægteskab og tilgive os vore synder.
Rens os for al uretfærdighed og for viljens fristelser.
Vi har alle syndet og ikke levet op til Guds herlighed.
Vi er medlemmer af din flok, der er kommet på afveje -
- men i din store visdom lader du os angre -
- og fører os hjem, som det behager dig, Almægtige Herre.
Vi venter. Plan B. Omdel dem til receptionen.
Herre, jeg beder dig. Gør dette ægteskab lige så frugtbart -
- som mit eget velsignede ægteskab med min egen hustru -
- og lad det bringe frugt på samme vis.
Piger, hils på jeres søstre fra Det røde center.
Velsignet være frugten.
- Må Herren åbne. - Gud være med jer.
Mine damer og herrer, overkommandør og mrs. Gabriel Wharton.
- Joseph. - Serena.
- Hvorfor er du så nervøs? - Nervøs?
Hvorfor skulle jeg være nervøs?
Trods af al denne pomp og pragt har jeg ikke opgivet vores mål.
Jeg er lige så engageret i vores reformer som før.
Du fortjener det, Serena.
Ikke kun jeg, Joseph.
Det gør alle kvinder i Gilead.
Ære være Gud.
Undskyld mig, men jeg må hilse på mine vigtigste gæster.
Din tjenerinde, ikke? Hun er min tjenerinde nu.
Min far har den bedste tjenerinde i hele landet.
Bare én ceremoni, bang. Tvillinger hver gang.
- Pis. Serena er på vej herhen. - For fanden da.
Tjenerinder, saml jer. Jeg vil gerne tale med jer alle.
Piger, saml jer omkring mrs. Wharton.
Om bagi.
Det betyder så meget for mig at I er til stede her i dag.
Jeg er smerteligt klar over, hvor lidt taknemmelighed vi udviser -
- for jeres hellige tjeneste.
Men der er forandring på vej.
Jeg gør det til mit personlige mål.
Vidunderligt. Piger, sig tak til mrs. Wharton.
- Tak, mrs. Wharton. - Mange tak.
Jeg havde selv en tjenerinde engang.
Jeg kunne godt have været venligere mod hende.
Hun kunne også have været venligere mod mig.
Vi sagde og gjorde utilgivelige ting mod hinanden.
Det gjorde os lige i hævn og trods.
Og nu kan jeg tælle hende blandt mine gode venner.
Det har været en udfordring at reparere vores forhold -
- men tror jeg på, at min tidligere tjenerinde tilgiver mig.
- Mrs. Wharton, her er Rita. - Rita?
Jeg talte lige om tilgivelse og vigtigheden af at komme videre.
Måske vil du fortælle, hvordan du har gjort.
Jamen, man sætter sig et mål og arbejder hen imod det.
- Koncentrer jer om målet, de damer. - Ja. Fremragende.
Jeg ville ønske, jeg kunne se jeres ansigter.
Undskyld, jeg afbryder, Serena, men tiden er inde.
- Er det ikke for tidligt? - Nej. Det er helt perfekt.
Jeg kommer igen til gruppeportrættet. Der skal I ikke bære slør.
Jeg vil gerne fejre jer hver og en som individer.
Må Gud velsigne og bevare jer.
- Guds pris. - Må Herren åbne.
- Denne vej. Denne vej. - Tak.
Tak.
Tillykke, hr. kommandør.
- Hvor lang tid tager det? - En til to timer.
De tager hjem og falder hurtigt i søvn. Og så gælder det.
Velsignet være dem, der er udstationerede.
- Det smager godt. - Det er lækkert.
Jeg har spist nok, men tag du endelig.
Jeg tror, jeg har fået nok.
Nej. Du fortjener det.
Du spiser som en fugl.
Få dem tilbage til Det røde center.
Jeg går med de tjenerinder, der har et tjenestested. Vær forsigtig.
I lige måde. Sørg for, at han er gået omkuld.
Bare rolig. Gør dem klar.
- Velsignet være frugten. - Må Herren åbne sig.
Det er tid til at sige farvel. Kom så.
Mine piger, tilbage til centeret. I andre til jeres husholdninger.
På rad og række, piger. Rejs jer venligst.
Vi mødes i Den røde center.
- Held og lykke. - Pas godt på dem.
Tante Lydia, dejligt at se dig.
- Mrs. Wharton, hvor er De smuk. - Tak.
Jeg sørger for, at du får en tallerken. Det er vist lækkert.
Ikke at vi har haft tid til at smage det selv.
- Velbekomme. Guds pris. - Guds pris.
June?
June.
June!
Guds pris, tante Lydia.
Tante Lydia! Hvor dejligt, at De kom.
Lydia! Du tog ikke til mine møder.
Jeg tror, June Osborne er her.
Du er gal. June Osborne er i Alaska.
Alaska?
Kommandør Lawrence, tante Lydia har en lang rejse bag sig.
Vi må se at finde en stol, før du besvimer.
Giv hende et stykke frugt. Hun hallucinerer.
Vil du tage dig af tante Lydia?
Giv hende en stor bøf, et glas rødvin og lidt kage til dessert.
- Mange tak. - Det er denne vej.
Velkommen hjem, mr. og mrs. Wharton.
Der er en gave fra kommandør Bell senior i stuen.
Tak. Jeg tror, jeg ved, hvad det er.
Godt ...
Sådan!
Det har jeg glædet mig til.
Velkommen til dit nye hjem.
- Hvad synes du? - Det er perfekt.
Kom.
- Velsignet være frugten. - Må Herren åbne.
- Jeg er kommandør Wharton. - Må Gud gøre mig værdig.
Det er en stor ære. Hun skulle være Gileads mest frugtbare tjenerinde.
Jamen, jeg er frugtbar.
Ja, selvfølgelig, og vi skal da også prøve -
- men du er kun dig, min elskede.
Nej.
Nej, jeg vil ikke have en tjenerinde i huset.
Vi har talt om at få en stor familie.
- Ofgabriel kan... - Kald hende ikke det.
- Det er jo det, hun hedder. - Nej, det er ej.
Hun vil hjælpe os med at gøre vores pligt over for Gud.
Vi kan blive mangfoldige med dette hellige kar.
Hun er ikke noget kar. Hun er et menneske.
- Hvad hedder du? - Ofgabriel, frue.
Nej. Hvad er dit rigtige navn?
- Christina. - Christina?
Forlad dette hus. Løb. Og kom aldrig tilbage.
Ofgabriel, gå ind på dit værelse.
- Hvad er der galt med dig? - Det var dumt at gøre det igen.
- Serena? - Jeg tog fejl af dig.
Jeg troede, du var en bedre mand, men du er ligesom de andre.
Så er det nok!
Jeg har hele tiden føjet dig.
Gået på kompromis. Tilpasset mig.
Jeg har lavet radikale ændringer i mit liv.
Jeg har bøjet mig for dine liberale holdninger -
- men jeg vender ikke ryggen til Gud.
Tror du, Gud ønsker så vederstyggeligt et ægteskab?
Du har bedraget mig.
- Serena! - Han har vist brug for sin mor.
- Jeg kan ikke blive her. - Du er blevet vanvittig. Stop!
Jeg forbyder dig at gå.
Luk mig ud.
Nej.
Du er min kone nu.
Din plads er i dette hus.
Du har ingen steder at tage hen. Du skal underlægge dig mine ...
Underlægge mig hvad?
Dine regler?
Hvad vil du gøre? Skære min finger af? Slå mig med et bælte?
Alt det har jeg prøvet før, og det skal jeg nok overleve.
Og jeg vil overleve dig.
Jeg er ikke noget, der skal overleves.
Jeg er en god mand.
Og en god ægtemand.
Det kan du ikke være.
Du er kommandør.
Træd til side, Harry.
Mrs. Wharton vil gerne gå.
- Hvem sad der? - Undskyld?
- Hvem sad derovre? - Tjenerinderne, frue.
Tante Lydia! Har du det bedre?
Er pigerne okay?
Naturligvis. De ligger trygt og godt i deres senge.
Jeg har bagt småkager efter din opskrift. Kom med ud i køkkenet.
Jeg må se til pigerne. Der foregår et eller andet.
Tante Lydia, velsignet aften. Hvordan var brylluppet?
Lås døren op. Åbn den.
- For himlens skyld! - Undskyld, frue.
- Godt ... - Luk så op!
- Peter, vær på vagt. - Javel.
For himlens skyld.
De har været i seng i over en time, tante Lydia.
Bell?
Hvad? Sig det lige igen.
June Osborne.
Rart at møde dig.
June?
- Hej. - Hej.
Tak.
Åh, herre, hævnens gud, træd frem!
Rejs dig som Jordens dommer, og straf dette hovmod.
Tror I ikke, Herren ved, hvad I gør?
Han, der skabte øret, hører alt.
Han, der formede øjet, ser alt.
Og han, der ved alt, vil straffe de onde!
Peter.
- Nej, Lydia! - Løgner.
Hvad er du ude på? Hvorfor har de stadig tøj på?
- Hvorfor spiste de ikke deres kage? - Tante Lydia.
Hold dig væk fra hende, for helvede!
- Hvem er du? - Kan du ikke huske mig?
- Hvad er dit navn? - Kan det ikke være lige meget?
Du stjal det jo fra mig.
Jeg hedder Moira.
Din dumme kælling!
- Du arbejder sammen med hende. - Hvem?
Jeg havde ret. Hun er tilbage. Jeg ved, hun er tilbage. Hvor er hun?
- Jeg ved ikke, hvem du mener. - Hvor er hun?
Jeg vil ikke tøve med at skyde en forræder.
Sig mig, hvor er June Osborne?
Jeg er lige her.
Jeg vidste det. Jeg vidste det.
- Det her er dit værk. - Nej, tante Lydia.
Det er dit værk.
Du lærte os at være sådan.
Da du havde tæsket os, lemlæstet os og torteret os.
Da du havde taget vores børn fra os.
Det er dit værk.
Men jeg tror, du har set ting, du ikke kan udviske.
Og jeg tror, du har lært ting, du ikke kan glemme.
Og jeg ved, at du inderst inde ...
... godt ved, at voldtægt er voldtægt.
Og du ved, det ikke er vores skyld, og at vi ikke fortjener det her.
Og vi er ikke faldne kvinder.
Vi rejser os, for hver og en af os -
- rummer en pletfri sjæl, som Gud har givet os.
Den formelig skriger -
- på værdighed og frihed.
Tro ikke, du ved, hvad der er i mit hjerte eller Guds.
Nej, du har ret.
Det ved jeg ikke.
Men jeg vil gerne bede dig spørge dig selv ...
... Lydia.
Tror du, at Gud ønsker dette -
- for os, for dine piger?
Ville Gud tillade alt det her?
Eller findes der en Gud ...
... der ville give en kvinde som dig styrke ...
... til at rejse sig for os?
Til at vende sig mod lyset -
- og langt om længe sige, at nu er det nok?
For vi, alle vi andre ...
Vi har fået nok.
Han gjorde mig fortræd, tante Lydia.
De gjorde os fortræd.
De voldtog os.
Men du gav os til dem.
Jeg ville bare redde mine piger.
Hvis du vil redde os, så lad os gå.
Vil du ikke nok, tante Lydia?
Jeg er ked af, at han gjorde dig fortræd.
Kom nu. Kom, lad os gå.
Kom, lad os gå.
Kære Gud, hjælp mig.
Hjælp mig, kære Gud.
Åh, gud, hjælp mig.
Kære Gud, hjælp mig.
Vi brugte det tøj, de havde slavebundet os med, til at befri os.
Hvem var vi under de klæder?
Hvem kunne vi være?
Hvad havde de forhindret os i at være?
Mødre og døtre, læsere og forfattere.
Fagfolk. Venner.
Vi var vrede. Vi var opstemte.
Vi var klar til en ny begyndelse.
Kjolen blev vores uniform.
Vi blev en hær.
En hær, der skulle befri os fra kjolens fængsel.
Befri os, så vi kunne blive dem, det var meningen, vi skulle være.
Dem, vi fortjente at være.
Vi ville tage vores frihed og bruge den til at kæmpe.
Så vi flygtede, væk fra det mørke -
- der gemte sig i os og omgav os, og ind i lyset.
Tekster: Neel Rocco Iyuno