Досега...
Ник ми разказа всичко.
Съпротивата е планирала кървав удар. Блокирах го.
Преструваш се, че не съм командир или Око, освен ако не ти изнася.
Издал си тези жени, за да спасиш себе си.
Джун!
Разчитах на теб.
Трябва да разчиташ само на себе си.
Командир Бел иска Джанин.
Моето скъпо момиче свиква ли с новата обстановка?
Цяла сутрин работим по това.
Не е готова за публична поява.
Съпругите се държаха пренебрежително днес.
Трябва да им се припомни с кого имат работа.
Една истинска сватба ще им припомни.
Значи трябва да я направим в Бостън.
Пищно тържество като за най-висш командир,
с всички други командири и съпругите им.
Тя ще стане кралица на Гилеад.
А ти къде ще си, Джун? - На сватбата.
Прислужниците ще са една огромна анонимна група.
Идвам с теб. - Те нямат оръжия.
Ще ги вкараме в Червения център
и ще ги дадем на прислужниците на сватбата.
Ще използваме всичките си приятели.
Всички, които мразят Гилеад,
всички, които са били ощетени от това място.
Насрочих ви среща.
Министерството по преразпределение ще изслуша плана ви утре.
Ще изпусна сватбата.
Това е малка саможертва.
Не искам да оставя момичетата преди сватбата, но няма как.
Нека революцията започне.
Господи, дай ни сила да убием тия шибаняци.
Искаха да изглеждаме като потопени в кръв.
Като приказен образ с червена наметка.
Сега ни се струва нереално
колко важни бяха дрехите за нас преди.
Имахме цели гардероби.
Ходехме на омразна работа, за да си купуваме още дрехи.
За да сме модерни. За да сме в крак с тенденциите.
Не можехме да измислим какво да правим с изхвърлените,
затова ги трупахме на бунища.
Замърсявахме водите.
Предизвикахме екологичен срив.
Само защото смятахме, че тези дрехи, с които се обличаме,
казват на света кои сме.
Било е лъжа.
Лъжа, на която и Гилеад вярваше.
Затова ни зачислиха цветове.
Определяха какво ще носим.
Какви ще бъдем.
Използваха цветовете, за да ни разделят.
Да ни обезличат.
Но довечера тези дрехи ще са нашите оръжия.
Довечера ще ги използваме, за да започнем война.
Обличат ни в червено - цвета на кръвта, за да ни бележат.
Но са забравили, че това е и цветът на гнева.
ИСТОРИЯТА НА ПРИСЛУЖНИЦАТА Изход
Да пеем във възхвала на Бога.
Бог е велик бог и велик цар на всички богове.
Да се преклоним пред Бога - нашият създател.
Отче наш, събрали сме се тук да отбележим едно ново начало.
Нов брак на праведността
и правдивостта,
съобразно божествените закони на Гилеад.
Висш командир Уортън,
както вие се вричате във вярност и преданост към новата си съпруга,
така и ние подновяваме верността и предаността си към нашите.
Ние почитаме Бога и се държим здраво за съпругите си.
Вече не сме отделни индивиди, а една плът.
Това, което Бог е събрал, никой човек не бива да раздели.
Господи...
Молим Те да благословиш този съюз, да опростиш греховете ни
и да ни очистиш от всичко неправедно
и от изкушенията на волята.
Всички сме съгрешавали
и сме били недостойни за Божията слава.
Всички сме заблудени овце.
Но в безкрайната Си мъдрост ни позволяваш да се покаем
и ни насочваш в правия път, ако така желаеш, Боже всемогъщи.
Ще изчакаме ли? - План Б.
Ще ги раздадем на тържеството.
Господи, направи този съюз толкова плодотворен,
колкото благословения съюз
със собствената ми съпруга,
която ще роди нашето първо дете.
Момичета, поздравете сестрите си от Червения център.
Благословен да е плодът.
Дал Бог.
Успех.
Дами и господа, посрещнете висш командир и госпожа Гейбриъл Уортън.
Джоузеф. - Серена.
Защо си толкова напрегнат? - Напрегнат ли?
Че защо да съм напрегнат?
Въпреки това великолепие, не съм изоставила целите ни.
Оставам все така отдадена на реформите ни.
Разполагай се с властта си, Серена.
Искаме власт не само за мен, Джоузеф,
а за всички жени в Гилеад.
Да се слави Бог!
А сега ме извини, отивам да видя най-важните си гости.
Знаеш ли какво? Твоята прислужница вече е моя.
Баща ми има най-добрата прислужница в цялата страна.
Една церемония, и бам! Всеки път близнаци.
По дяволите, Серена идва.
Да му се не види. - Прислужници, елате насам.
Бих искала да говоря с вас.
Момичета, съберете се, бързичко.
Мини отзад.
Това, че сте тук, означава много за мен.
До болка съм наясно колко малко признателност ви засвидетелстваме
за вашата свята служба.
Но предстоят промени.
Превърнала съм това в моя лична цел.
Чудесно.
Благодарете на г-жа Уортън.
Благодарим, г-жо Уортън.
Благодаря ви много.
Знаете ли... И аз някога имах прислужница.
Можеше да съм по-мила с нея.
Честно казано, и тя можеше да е по-мила с мен.
Казвали сме си и сме си причинявали непростими неща,
но това ни правеше равни в отмъщението и злостта.
А сега я считам за добра приятелка.
Макар че беше трудно да изгладим отношенията си,
вярвам, че бившата ми прислужница ми прощава.
Г-жо Уортън? Рита. - Рита!
Говорех за прошката и това колко е важно да не таим вражди.
Би могла да споделиш как си го направила ти.
Ами... поставяш си цел и се стремиш към нея.
Не изпускайте целта от поглед, дами.
Да, чудесно.
Иска ми се да видя лицата на всички ви.
Прощавай, че те прекъсвам, Серена, но е време.
Не е ли рано?
Не, сега е идеалният момент. - Добре.
Ще се върна за груповата снимка и искам да си откриете лицата.
Искам да почета всяка от вас индивидуално.
Бог да ви благослови и да ви пази!
Хвала.
Дал Бог. - Насам.
Благодаря ви. - Благодаря.
Колко време ще отнеме? - Един-два часа.
Ще си отидат и ще заспят дълбок сън.
И тогава сме ние.
Благословени да са назначените прислужници.
Да, хубава е.
Вкусна е. - Аз не мога повече,
но ти хапни още.
Мисля, че ядох достатъчно. - Не, заслужаваш.
Ядеш колкото птиче.
Върни ги в Червения център.
Аз ще тръгна с назначените прислужници. И внимавай.
Трябва да хапнеш, за късмет.
Ще хапна. - Ти внимавай.
Гледай да е заспал. - Не се тревожи.
Подготви ги.
Благословен да е плодът, милички. - Дал Бог.
Време е да си тръгваме, не губете време.
Моите момичета - в Червения център. Останалите - по съответните домове.
В стройни колони и бързичко, момичета.
Ще се видим в Червения център.
Успех! - Грижи се за тях.
Лидия, радвам се да те видя, преди да тръгнем.
Г-жо Уортън, изглеждате прекрасно. - Благодаря.
Ще кажа да ти дадат чиния. Похвалиха храната,
но не сме имали време да й се насладим лично.
Да ти е сладко. Хвала. - Хвала.
Джун?
Джун!
Хвала, лельо Лидия. - Лельо Лидия!
Колко хубаво, че успя да дойдеш.
Лидия?! Не сте отишли на срещите, които уредих?!
Мисля, че Джун Осборн е тук.
Привижда ви се, госпожо. Джун Осборн е в Аляска.
Аляска?
Командир Лорънс, моля ви.
Леля Лидия е пътувала цял ден и цяла нощ.
Трябва да седнеш, докато не си припаднала.
Дайте й някой плод, тя халюцинира.
Извинете?
Бихте ли дали на леля Лидия голяма пържола и чаша вино?
И торта за десерт.
Много благодаря. - Насам.
Добре дошли у дома, командире.
Госпожо Уортън. - Благодаря.
Имате подарък от командир Бел-старши.
Благодаря. Мисля, че знам какво е.
Чакай.
О, да!
Откога искам да направя това.
Добре дошла в новия си дом.
Какво ще кажеш?
Идеално е.
Стани, моля.
Благословен да е плодът. - Дал Бог.
Аз съм командир Уортън. - Хвала.
Дано Бог ме направи истински достойна.
Това е голяма чест. Казаха ми, че тя е най-фертилната в Гилеад.
Но аз съм фертилна.
Да, разбира се, ако е рекъл Бог.
Ще се опитаме, но ти си само една, любов моя.
Не.
Не, не желая прислужница в къщата.
Говорихме да имаме голямо семейство.
Офгейбриъл... - Не я наричай така!
Това й е името. - Не, не е.
Тя ще ни помогне да изпълним дълга си към Бога.
Да дадем плод чрез нея като свят съд.
Тя не е съд, а човешко същество.
Как се казваш? - Офгейбриъл, госпожо.
Не.
Как е истинското ти име?
Кристина. - Кристина...
Напусни тази къща. Бягай и никога не се връщай.
Офгейбриъл, иди си в стаята.
Какво ти става? - Как сглупих, че го направих пак!
Серена... - Лъгала съм се за теб.
Мислех, че си по-добър,
но и ти си като другите!
Стига!
Задоволих редица твои желания,
правих компромиси, отстъпки...
Промених радикално живота си,
търпях либералните ти нагласи,
но няма да обърна гръб на Бог.
Мислиш ли, че Бог иска подобен извратен брак?
Ти ме измами.
Серена!
Мисля, че иска вас, госпожо Уортън.
Не можем да останем тук. - Ти си полудяла. Спри!
Забранявам ти да излезеш.
Пусни ме.
Не. Вече си моя жена.
Мястото ти е в тази къща.
Няма къде да отидеш. Намираш се под мое...
Под твое какво?
Под твое господство?
Какво ще направиш?
Ще ми отрежеш пръста?
Ще ме набиеш с колан?
Това вече ми се е случвало.
И ще го преживея.
И ще надживея и теб.
Не съм нещо, което се надживява.
Аз съм добър човек.
И добър съпруг.
Не може да си такъв.
Ти си командир.
Дръпни се, Хари.
Госпожа Уортън иска да си тръгне.
Господине, кой беше там?
Госпожо? - Кой седеше там?
Прислужниците, госпожо.
Лельо Лидия, отпочина ли си? - Момичетата добре ли са?
Разбира се, вече са благополучно по леглата.
Направих сладки по твоята рецепта.
Ела да ти покажа. - Трябва да видя момичетата.
Нещо става.
Лельо Лидия.
Благословена вечер. Как мина сватбата?
Отключи тази врата. Отвори!
О, за бога!
Извинения, госпожо.
Така... - Отвори!
Питър, бъди нащрек. - Да, госпожо.
За бога!
Вече повече от час са в леглото, лельо Лидия.
Бел.
Какво? Повтори.
Джун Осборн.
Приятно ми е.
Джун?
Здравей. - Здравей.
Благодаря ти.
Боже, Комуто принадлежи отмъщението!
Боже, възсияй!
Издигни се и отдай на горделивите това, което им се пада.
Мислите ли, че Бог не знае какво правите?
Този, Който е направил ухото, не чува ли?
Този, Който е направил окото, не вижда ли?
Този, Който знае всичко, няма ли да накаже лошите?
Питър!
Не! Лидия... - Лъжкиня такава!
Какво кроиш? Те защо са още с дрехи?
Защо са скрили тортата си?
Лельо Лидия!
Остави я, по дяволите!
Ти коя си?
Не ме ли помниш?
Как ти е името?
Какво те интересува?
Какво те интересува, като ми го открадна?
Името ми...
... е Мойра...
... шибана кучко!
Ти работиш с нея.
С коя? - Права бях, тя се е върнала.
Знам, че се е върнала.
Къде е?
Не знам за кого говориш.
Къде е тя?
Няма да се поколебая да застрелям предателка.
Кажете ми къде е Джун Осборн!
Тук съм.
Знаех си.
Ти си направила това.
Не, лельо Лидия.
Ти го направи.
Ти ни обучи да сме такива.
След като ни биеше,
след като ни обезобразяваше, след като ни изтезаваше,
след като ни отнемаше децата...
Ти го направи.
Но мисля,
че си видяла неща,
които не ти дават мира.
И си научила неща, които са се запечатали в паметта ти.
И знам, че дълбоко в себе си
знаеш, че изнасилването си е изнасилване
и че не сме виновни ние.
И не заслужаваме това.
И не сме пропаднали жени.
Надигаме се, защото във всяка от нас
има една неопетнена душа,
която ни е дадена от Бог,
и просто...
... плаче
за достойнство
и свобода.
Не си позволявай да предполагаш какво е в моето сърце или в Божието.
Да, права си.
Няма.
Но искам да се запиташ,
Лидия, мислиш ли,
че Бог иска това за нас,
за твоите момичета?
Бог би ли допуснал това?
Или...
Има ли Бог,
Който би дал власт
на жена като теб
да се застъпва за нас?
Да се обърне към светлината
и най-сетне да заяви...
... "Стига!".
Защото на нас,
на всички нас,
заедно...
... ни е писнало.
Той ми причини болка, лельо Лидия.
Причиняваха ни болка.
Изнасилваха ни.
А ти ни даде на тях.
Единственото, което съм искала,
е да спася момичетата си.
Ако искаш да ни спасиш,
пусни ни.
Моля те, лельо Лидия.
Съжалявам, че те е наранил, мила.
Ставайте. Да, да вървим.
Хайде.
Господи, помогни ми!
Помогни ми!
Господи, помогни ми!
Използвахме дрехите, с които ни заробиха, да се освободим.
Кои бяхме под тези дрехи?
Какви можехме да бъдем?
Какви са ни попречили да бъдем?
Майки и дъщери,
четящи и пишещи,
професионалисти, приятелки...
Бяхме разгневени.
Бяхме въодушевени.
Бяхме готови за ново начало.
Роклята ни стана униформа.
Ние станахме армия.
Армия за освобождаването ни от затвора на роклята,
за да можем да станем такива, каквито ни е писано да станем,
каквито заслужавахме да бъдем.
Щяхме да използваме всяка капчица от тази свобода, за да се борим.
И така, избягахме
от мрака -
и в себе си, и около нас,
и се спуснахме към светлината.
Превод КАЛИНА КИРИЛОВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО