Tidigare...
Nej. Lawrence sa att hon var på Röda centret.
Inte nu längre.
Vi dödar Anförarna på Jezebel's. Vi övar först.
Vi vet exakt när takvåningen är tom.
- Jag gör det. - Det är mer än bara golf.
Överanförarnas känsla av makt härrör från deras virilitet.
Visst var hon din? Ta henne den här gången.
Vad trodde du skulle hända mig?
En långsam död i Kolonierna eller en snabb död på Muren.
- Du har nåt att leva för. - Vad sa du till Ellen?
Janine är på Jezebel's. Jag måste dit.
Jag åker till Jezebel's. Följ med eller låt bli.
Du vill dit. Du vill slåss. Men jag har utarbetat den här planen.
Jag tänker leverera mina bomber till platserna jag valt ut.
Nu vill jag slåss för Hannah!
Ni skulle ju belönas för er tjänstgöring.
- De ljög för dig. - Jag ska få ut dig härifrån!
Vi sågs för ett par år sen, på en bal i D.C.
Ni dansade och det riktigt lyste om er. Ni hade sån skönhet och grace.
Jag bad Gud om förlåtelse för att jag begärt en annan mans Hustru.
- Mrs Waterford. - Tant Lydia?
- Välsignad kväll. - Anförare Blaine.
Ska vi rapportera det? Vi måste registrera aktivitet från rebeller.
- Vad gör du med Väktarna? - Jag löser det.
Jag fattar. Om du tvunget måste åka dit... så gör det med mig.
Om du vill slåss så slåss vi tillsammans.
Fullt upp idag?
Ja, 26 familjer har återförenats. Fler till veckan. Allt väl hittills.
De räknar med att vara trygga, som de har blivit lovade.
Deras säkerhet är högsta prioritet.
Incidenten i Ingenmansland, då? Nära gränsen.
De två Väktarna som blev skjutna.
Jag vet. Jag har redan inlett en utredning.
Det var en allvarlig säkerhetsbrist, och det var du som hade ansvaret.
Du måste ställa terroristerna till svars.
Det finns inga ögonvittnen.
En är död, en ligger i koma och vaknar nog inte.
Faktum är att hans tillstånd förbättrats avsevärt.
Genom Guds försyn.
- Det var goda nyheter. - Han börjar återfå medvetandet.
Han blev skjuten på nära håll, så han kommer att kunna peka ut förövaren.
Jag ska be för hans tillfrisknande.
Pris ske Gud.
Vad trodde du att det skulle bli av dina Tjänarinnor sen?
Jag trodde inget.
Jag blev lovad att de skulle bli respekterade medborgare.
Och det trodde du på?
Ni trodde en hel del om Gilead innan ni lämnade landet.
Vad trodde ni att det blev av Tjänarinnorna?
- Funderade ni nånsin på det? - Nej.
Varför inte?
Jag var olycklig. Jag... försökte överleva världen. Jag ville ha barn.
Mina flickor led svårt i ert hus.
I ditt också.
Det här är bara dumt.
Man skulle kunna påstå att alla försök att förbättra Gilead är det.
Men jag öppnade ett fertilitetscenter i Kanada, som alltjämt blomstrar.
På vilket sätt är det relevant?
Vi kan öppna ett till, här i Nya Betlehem.
Kan vi återgå till Tjänarinnorna?
Ja, Tant Lydia. Det som utmärker dem är fertilitet.
Vilken förolämpning!
Jag ska uttrycka mig tydligt.
Efter sin tjänstgöring kan Tjänarinnorna flyttas hit-
- och få arbete på det nya fertilitetscentret.
Det är inte bara nåt utmärkande, utan en gudomlig kallelse.
Ursäkta, ma'am. De här kom precis.
Åh, du kan ställa dem där. Tack.
Ni är säkert nyfiken på vem som skickat en så vacker bukett.
Anförare Wharton vill träffa mig-
- innan han eskorterar Rose till D.C. ikväll.
En till dans innan han reser?
Nu ska vi inte tro för mycket.
Anförare Wharton skulle kunna ge oss politiskt stöd.
Han är en ogift man med en hygglig förmögenhet i behov av en hustru.
Det citatet av Austen är ett perfekt exempel på ironi.
Vet ni vad som inte är ironiskt? En frisk livmoder.
Vi vet båda två att en sådan aldrig får gå till spillo.
Masker. Ta er till takvåningen.
Prata med er vän. Var tillbaka om två timmar. Lycka till.
Det är mest matvaror.
- Går det bra? - Ja, det är lugnt.
Janine? Janine?
Fin, va? Det är hennes unge som har ritat den.
Nu tror hon att Charlotte är nästa Rembrandt eller nåt.
Var är hon?
Antagligen uppe i takvåningen. Och värmer upp.
Kommer det Anförare?
Ja.
Och det där aset Anförare Bell...
...kan inte hålla händerna borta. Stackarn.
Han är som besatt.
De skulle inte vara här idag.
Vi måste gå upp. Hör på nu. Vi snabbar oss.
Ni två! Vad tjattrar ni om?
- Inget, ma'am. - Sätt igång, här är skitigt.
Vi tänkte just gå upp till takvåningen-
- och kolla att allt ser bra ut när Anförarna kommer.
- Gör det. Det ska bli skinande rent. - Ja, ma'am.
Kom tillbaka senare. Det är Anförare på väg.
Precis, sir. Vi skickades hit för att kolla att allt ser bra ut.
Raska på.
- Ja, sir. - Under hans öga.
Under hans öga.
Kanske. Alltså, antagligen.
Jag är så trött. Jag måste piggna till.
Hoppa runt lite, så känns det bättre.
Kom igen.
- Är ni Martor nu? - Mayday.
- Ska ni ta oss härifrån? - Ja, nästa vecka.
- En Väktare här och en i dörren? - Ja.
- Mina herrar! - Fan.
- Då var det dags. - När är det skiftbyte?
Välj inte för snabbt, det är pinsamt. - Hej.
Rum 618. Jag möter er där så fort jag kan.
Var, ja var, är min kissemiss?
Här är jag, gullet.
Martor. Stick härifrån.
Gud så hal den var.
Vänta, du där! Marta. Stanna. Torka upp det här.
Kom igen, sätt igång.
Sådär ja. Duktig flicka. Nu kan du ta byxorna.
- Han är helt otrolig. - Högre upp.
- Fortsätt bara. - Bell, vilken idiot du är.
- Högre, sa jag. - Gillar du att trampa på dem?
Okej, nu räcker det.
Låtsas inte om de där träskallarna. De saknar hyfs. Gå i frid.
Ni är som gjorda för varann, Lawrence.
Martor är mer din typ.
- Anförare Blaine. - Sitt kvar ni.
Er närvaro hedrar oss, sir. Så vänligt av er.
Läkarna sa att min Toby aldrig skulle vakna igen.
Men det har han gjort, då och då.
Det låter lovande.
Han mumlar mest saker. Oddsen är fortfarande dåliga.
Han är så stolt över att vara Väktare.
Och han ser upp till männen i sin enhet.
Modiga, hedervärda män. Såna som ni, Anföraren.
Lova att ta reda på vem som gjorde såhär mot honom.
Ja, ma'am.
Jag kan stanna här hos honom, om ni vill. Ni är säkert trött.
Ni är en riktig ängel.
Jag borde nog åka hem till hans lillebror ett tag.
Jag är snart tillbaka, raring.
Pris ske Gud.
Fryser.
Visst.
Vet du vem jag är, Toby?
Var...
Var är min hund? Min hund...
Hunden mår bra.
Försök vila lite nu.
Min Mercedes är här. Den kom precis över gränsen.
Man får bara en, men jag kom över två.
Lawrence. Det måste glädja dig att bli så positivt omskriven.
Det är goda nyheter för oss alla.
Nya Betlehem hade aldrig blivit verklighet utan ert stöd.
Måhända var det snarare tillstånd än stöd.
Vill Anförarna ha påfyllning?
Så duktig du är som förutser din herres behov.
Inget vi gjort har varit så effektivt när det gäller att normalisera...
- ...våra utrikes relationer. - Visst.
Vi skulle kunna påskynda allt genom att utöka området.
Hur mycket och hur snabbt?
Nya Betlehem kan bli dubbelt så stort inom ett år.
Jag har tittat på minst ett dussin andra platser för ny bebyggelse.
- Jag kan ta en titt på det. - Skicka det till mig också.
Gärna det.
Varsågod, sir.
Tack.
Finns det nåt annat jag kan göra för er?
Jag kan tänka mig nåt, din snuskiga lilla slampa.
Kom. Du ber visst om bältet.
Iväg! Ställ dig i hörnet, vänd mot väggen, och vänta på mig.
Nej.
- Jag tar henne. - I helvete heller.
- Bell, kom igen. - Vad fan? Ni älskar ju den leken.
Alla förtjänar lön för mödan.
Han är visst lite betuttad.
Kör till.
- Kom. - Men var inte för hårdhänt.
- Hon ska vara som ny efteråt. - Du är ett sånt svin.
- Håll käften, Lawrence. - Hur tog du dig hit?
Med ditt intellekt, din begåvning eller din charm?
- Han är fan helt otrolig. - Ingen här gillar dig. Ingen.
Och ingen respekterar dig.
Passa dig.
- Kom. - Vilket jävla as.
- Tack. - De är vidriga. Jag ber om ursäkt.
Du är ingen bra person. Men... jämfört med dem är du det.
Tack?
Jag måste gå. Jag är strax tillbaka, så vänta här.
Du borde se det här.
Tjejerna tjuvlyssnar ibland.
För att se vad det är för as vi har att göra med.
Du får inte låta dem vinna.
Han är bra dum som trodde att det skulle fungera.
Om hur många år ger vi oss på Nya Betlehem?
Tre eller fyra. Vi måste få hem så många vi kan först.
Vi återinförlivar befolkningen, stänger ner Nya Betlehem-
- stänger gränserna och återupprättar traditionen.
Han blir ovetandes en del av den näst största kuppen i modern historia.
Sen hänger vi honom på Muren.
Han sårade dig visst?
Han kommer att rätta in sig i ledet, som alltid.
Jag vill se honom på Muren.
- Skulle din far tillåta det, tror du? - Jag kan övertala honom.
Reynolds?
Jag gillar den idén. Han är slut.
- Varför dröjer det så? - Hon kommer.
Hon måste ta sig förbi alla Anförare.
Jag kan inte fatta att Lawrence var där. Han kom aldrig hit förr.
- Trodde du att han var bättre? - Ja, jag trodde väl det.
Gud vad jag har saknat dig!
Vad gör ni här?
Vi kom för att hitta dig. Mayday kommer.
De tänker döda alla Anförare i takvåningen.
Alla tjejer måste ut. Du måste varna dem.
- Litar du på dem? - Ja, och det kan ni också göra.
Jag har några brev till deras familjer.
Ni måste få ut dem, vad som än händer.
Jadå. Vi lovar.
- Kan de vara redo? - Skämtar du?
Tjejerna har tillverkat stickvapen i väntan på nåt sånt här.
Hur kommer Anförarna upp till takvåningen?
Via en hiss från garaget. Den byggdes förra året.
Bra, då kan man lätt ta sig in och ut.
Koden är 1525.
Här är garageporten.
Ta höger, sen vänster genom dörren till bilarna.
Okej. Okej.
- Ni kommer ut på östra sidan. - Perfekt. Tack.
Okej, jag måste tillbaka. Vänta tio minuter innan ni går?
Väktarna har skiftbyte en gång i timmen.
Okej. Vänta, vänta. Nej, nej... Du kan väl följa med oss?
- June! - Följ med oss ikväll.
- På riktigt? - Ja.
- Kan ni få ut allihop? - Nej. De får vänta på Mayday.
Men jag behövs väl här? Jag ska ju hjälpa tjejerna.
- Ja, exakt. - Moira.
- Nån annan gör det. - Nej, de litar på mig.
- Janine. - Tyvärr. Jag kan inte åka utan dem.
- Det är bara en vecka. - Ja, vi ses snart.
Okej. Bara en vecka, okej?
- Janine? En vecka. - Ja, okej.
Jag kan inte fatta att du gjorde så.
- Va? - Jag framstod som kallsinnig.
Jag tänkte inte på dig, utan på henne.
Nej, du tänker aldrig på mig.
Jag... Förlåt, men vad pratar vi om?
Om vi hade tagit med oss Janine skulle de ha höjt säkerheten.
- Planen skulle ha varit körd. - Förlåt, då.
- Jag lämnade henne i Chicago. - Jag vet! Jag var där!
Tror du inte att det är jobbigt för mig också?
- Det verkar inte så. - Wow...
Jag har varit vän med henne mycket längre än du.
Vi gick igenom ett helvete tillsammans.
Vi såg våra vänner dö tillsammans.
Ursäkta mig om jag känner ett ansvar för henne.
Ursäkta mig om jag får dåligt samvete av att överge henne.
Ditt samvete, dina känslor, dina vänner, ditt trauma, du, du, du!
Har du nån aning om hur förbannat trött jag är på dig?
Nej, det har jag inte. Berätta.
Får jag ha PTSD?
Får jag ha dåligt samvete...
...vänner och trauman?
Åtminstone här, på det här jävla stället, på Jezebel's-
- där det var jag som blev våldtagen och slagen varenda kväll?
Att vara Tjänarinna framstod fan som rena himmelriket-
- jämfört med vad jag gick igenom här.
Okej.
- Okej? - Okej.
Du har rätt. Du hade det helt klart värre än jag.
Att vara Jezebel är värre än att vara Tjänarinna.
Okej, lägg av nu.
Du blev ju våldtagen ofta, men jag blev det bara några gånger.
Nån gång i månaden sådär.
Ja, det... Du var kvar längre. Jag kom härifrån snabbare.
Moira, tror du inte att jag vet?
Jag vet att jag aldrig kommer att förstå vad du gick igenom.
Det vet jag.
Nej. Du blev våldtagen, och jag också.
Du blev slagen, och jag också.
Du blev torterad, och jag också.
Poängen är att inget sånt nånsin borde ha hänt nån av oss.
Jag tror att om vi börjar jämföra vårt lidande med varann...
- Då har de jävlarna vunnit. - Ja.
- Visst? - Ja.
Jag hade ingen aning om att du hatade mig så mycket.
Jag hatar dig inte.
Det verkar som att du kanske har gjort det ibland.
Men jag älskar dig alltid. Även när jag inte känner för det.
Jag är hemskt ledsen om jag har varit en dålig vän.
- Vad gör ni härinne? - Vi städar bara rummet.
Nej, göm inte era fina ansikten.
Jag sa: ta av er maskerna.
Vi vill inte ha nåt bråk.
- Vad är det här? - Vet inte. Vi är här för att jobba.
Skriftligt material? Nu ligger ni illa till.
Är de här viktiga för er?
Vill ni ha tillbaka dem? Lägg er på sängen.
- Dra åt helvete. - Du är kaxig.
Du först.
Backa! Ställ dig därborta, där jag kan se dig.
Rör inte en fena. - Seså, sätt fart! Nu!
Rör dig inte! Ligg still.
Hördu! Ligg kvar. Jag tar dig först, och sen din kompis.
Ligg still. Så ska det se ut.
Rör dig inte.
- Vi måste härifrån. - Ja. Breven, kartan...
När de märker att han saknas stänger de ner hela stället.
Fan också!
Vi kan inte lämna kroppen här.
Det ska vi inte.
Hallå?
Är det nån här?
Anförare Wharton. Vad ska allt det här betyda?
Det är en säker plats dit alla barn i New Betlehem kan komma och läsa.
Både pojkar och flickor.
Så underbart.
Det är ni som inspirerat mig.
Jag praktiskt taget bodde på biblioteket som barn.
Vi ska låta rista in namnet. Jag vill gärna höra vad ni tycker.
- Vilken ära. - Jag ska visa er.
SERENA JOY OCH GABRIEL WHARTONS BIBLIOTEK
Jag vet att det känns plötsligt, men... det är det inte för mig.
Jag har aldrig känt mig så säker.
Om jag inte frågar nu kommer jag att ångra det.
Jag kom inte tillbaka för att bli nåns Hustru.
Jag förstår det. Jag vill inte tala illa om de döda...
...men Fred försökte utplåna dina bästa sidor.
Jag vill ha varje del av dig.
Jag har ett jobb att sköta här i Nya Betlehem.
Ja, självklart, det vill jag att du fortsätter med.
Jag kan inte flytta till D.C.
När jag kommer dit med Rose ska jag planera en flytt till Boston.
Jag kan inte bo där heller.
Då bor vi halva tiden här och halva tiden i stan.
Den stad du väljer.
- Jag tänker aldrig sluta skriva. - Det vill jag inte att du ska.
Det är stora ord, men jag tror att Gud förde mig tillbaka hit-
- för att förändra landet.
Då förändrar vi det tillsammans.
Vill du verkligen ta hand om en annan mans barn?
Det vore en ära.
Förtjänar inte Noah småsyskon och en stor, kärleksfull familj?
Jo.
Serena Joy, vill du göra mig den stora äran att gifta dig med mig?
Ja. Ja, det vill jag.
Kom igen, June.
Ut.
Redo?
- Vad ska ni hämta, sa du? - Tomma tunnor från köket.
- Kom tillbaka imorgon. - Det går inte, sir.
För vi har leveranser imorgon, så det går inte.
Kern saknas. Sök igenom alla våningsplan.
Fan också. Nu stänger de snart.
Okej.
Ingen kommer in eller ut.
- Men saken är den... - Ja, sir. Vi kommer tillbaka imorgon.
- Okej. - En annan gång.
Fan också.
Skulle det vara möjligt att...
Jag fattar att det är...
Luke! Nej.
Ta med honom härifrån. Och kom inte tillbaka.
- Nejdå. - Han mår bra.
Han kommer att klara sig. Men för oss är det kört.
Vi måste... Kom. Vi måste hitåt.
- Fan. Vi behöver ett nyckelkort. - Va?
Vi behöver en Anförares nyckelkort för att öppna den.
Okej.
- Kom. - Du! Nej, nej.
- Kom. - Va?
- Fan också. - Ingen fara.
June, June! Vänta!
Fan heller.
- Ur vägen. - Snälla.
- Du måste ta oss härifrån. - "Oss"?
Hon är med mig.
Vad fan är det som pågår?
Vi har 30 sekunder på oss.
Snälla, låt oss följa med, Joseph. Snälla.
- Hoppa in. - Kom.
Kan du ta oss över...?
Text: Sanna Gillberg Iyuno