Tidigare...
Jag ska försöka påskynda förhandlingen.
- Hur lång tid tar det? - Tre, kanske fyra månader.
Jag kan inte bara vänta. Jag måste göra nåt.
Jag kanske åker till Nya Betlehem. De vet nåt om min syster.
Luke och Moira har fastnat bakom Gileads patruller i Ingenmansland.
Vi har alla namn. Var inte så besatt.
Jag längtar så tills våra mannar blåser skallen av dem.
Om det kommer några Väktare så överlåt det åt mig.
I Nya Betlehem blir kvinnorna med barn, och barnen växer och frodas!
Ingen av er kan säga samma sak om era egna länder.
Jag skulle gärna vilja tala lite mer om Nya Betlehems potential.
Jag låter er gärna försöka.
Jag ska få ut dig från det här stället!
Ni skulle ju belönas för er tjänstgöring.
De ljög för dig.
- Vi gav henne en chans - Du hörde henne. Det blir inget.
Hon är en gamla skolans Hustru. Inte som Serena Waterford.
- Mrs Waterford? - June?
- Gode Gud. Du mår bra. - Vi borde dra härifrån.
- Vi gör alltid såhär. - Vadå?
- Vi tar avsked. - Vad ska vi säga istället?
- Kanske "vi ses"? - Okej. Vi ses.
En är klar.
Den väger runt sex kilo.
- Får du in nån signal? - Den är väldigt svag.
...är mer eller mindre byggda på sand.
- Vad innebär det? - Att byggnaderna är ostadiga.
- Hej. Mark är på väg. - Kan vi...? Jag behöver bara...
- Javisst, förlåt. - Jag är mitt uppe i nåt. Tack.
Var som helst mellan de här punkterna.
Så stor blir sprängradien. Det ger största möjliga effekt.
- Toppen, tack. - Visst.
Pratar ni om var ni ska placera bomberna?
Ja, vi ska spränga lite.
Vad siktar ni in er på?
Radiotorn, vapenlager... Och sen regeringsbyggnaden.
Hur får ni in bomberna?
Det finns en ny handelsväg från Nya Betlehem, rakt in i Gilead.
Säkerheten är relativt låg och den är vältrafikerad.
Vi tar in ammunitionen den vägen och sen rullar vi in.
Okej, hoppas det går vägen.
- Hej. June. Luke. - Hej. God morgon.
- God morgon. - Hej.
Jag har goda nyheter. Ditt fall är nedlagt.
Åh Gud. Ja!
Kanadensarna blev tacksamma för informationen ni kom över.
De vill också bli av med Anförarna, inofficiellt.
Du hävdade ju dessutom självförsvar.
Så de lade ner åtalet?
Ja, gratulerar, du kommer att bli deporterad.
- Du är fri. - Helt fantastiskt.
Så bra.
Jag ska ordna ett plan till Alaska, så att ni kommer härifrån snart.
- Tack, Mark. - Ingen orsak.
Holly har blivit så stor. Hon kommer bli så glad att se dig.
- Luke? Får vi låna dig en sekund? - Vad är det?
Kartan över gatunätet kom nu.
- Kan du ta en titt? - Är det sant? Visst.
- Jag är tillbaka om en stund. - Jadå.
Åh, hej.
Har du nåt åt mig?
Är den kladdig?
Imponerande.
Jag ser att du har inspirerats av Helen Frankenthaler.
- Min fru skulle blivit så imponerad. - Angela!
Min riktiga fru.
Ut! Ut!
- Han har en stor dag framför sig. - Kom här.
Det här var på tiden.
Vi Hustrur ska ses tidigt. Alla längtar så efter-
- att få visa upp sina nya smycken från Paris. Allt tack vare dig.
Jag lever för att tjäna er.
Så stilig du är.
Du vet väl vad man säger om män i uniform?
Vadå? Vad säger man om män i uniform?
- De har förväntningar på dig nu. - Jag tål allt hjärntrusten hittar på.
Det är mer än bara golf och cocktailpartyn.
Överanförarna delar samma väldigt specifika prioriteringar.
Dem känner jag till.
Deras känsla av makt härrör från deras virilitet.
Makt uppstår genom reformer.
De vet att jag är en av dem.
Säger du det så.
Virilitet...
Hej, vet du var Moira är? Hon måste göra sig klar.
Ja, hon är här nånstans. Du, jag borde ha...
Jag borde ha berättat var jag var och vad jag gjorde.
Att jag arbetade för Mayday.
Det gör inget. Jag är bara glad att ni är oskadda.
Okej, men förlåt ändå. Jag ville inte oroa dig.
- Det sket sig. - Det var inte mitt fel.
De där patrullerna skulle inte vara där.
Vi skulle ha tagit oss ut lätt.
Ja, men det är problemet. Det händer alltid nåt oförutsett.
Kan du... Förlåt, bara en sekund. Jag försöker berätta nåt.
Det är jag som ska köra in och leverera bomberna.
Jag tänker stanna och göra det.
Tror du inte att jag också vill döda Anförarna?
- Att jag vill skada Gilead? - Det har du gjort. Nu är det min tur.
Det här är inga proffs.
De vet inte vad de gör, men de tänker ändå utmana Gilead.
Gileads soldater, Väktare och Ögon.
Det är bara för... Det är för farligt, okej?
Tro mig.
Holly behöver oss, och mamma också.
Och vi... Vi måste åka tillbaka och bygga upp ett liv ihop. Okej?
Snälla?
De har dekrypterat informationen vi hade med oss. Jag kollar det.
- Okej. Tack. - Visst.
- Jag älskar dig. - Och jag dig.
Får jag se era papper?
- Du är här! - Tack. Fortsätt.
Jag kan inte tro det!
- Pappa! - Era papper.
- Jules! - Tänk att du klarade det.
Rita. Så fint att se dig.
- Tack för det här. - Självklart.
Det var det minsta jag kunde göra.
- Hur gick bussresan? - Bara bra, tack.
Hon kommer. Hon kommer.
Hon har nog fastnat nånstans. Det är mycket byråkrati.
Återföreningarna är populära.
Jag fick använda mitt inflytande för att ordna det.
Nick också. Han vill också gärna träffa dig.
Har du funderat mer på att flytta hit?
Gina!
Åh, Gina.
Älskade du. Hej.
Förlåt mig. Jag är så ledsen, förlåt mig.
Nej, förlåt mig. Jag hörde att du blev Marta.
Ja, men det är ingen fara. Jag lyckades rymma.
Jag försökte hitta dig. Jag lovar, jag försökte verkligen.
Jag är bara glad att du lever.
Jag är här.
Kan alla höra på ett tag? Det här är stunden vi har väntat på.
Tack vare vår gäst June Osborne kom Luke och Moira hem oskadda.
Luke och Moira, vilka hjältar.
Tack vare dem vet vi nu namnen på de Anförare-
- som sköt ner våra plan, och var vi kan komma åt dem.
De där satans krigshökarna anar ingenting.
Nu till var vi ska attackera dem.
Om ni gissade på deras country club så hade ni fel.
Ni som gissade på Anförarnas högkvarter eller golfbanan...
...vann inte heller.
Men ni som gissade på Jezebel's är tio dollar rikare.
- Bränn inte allt direkt. - Vad ska de göra där?
Döda Anförare.
De har tankarna på annat håll. De super till därinne.
Så det är dit vi skickar våra skarpskyttar nästa vecka.
Först dödar vi alla Anförare på Jezebel's.
Sen exploderar våra bomber och militären går in.
Ni kommer inte längre än steg ett.
Förlåt, men var det hela planen? Ni kommer inte längre än steg ett.
Tänker ni bara rusa in där och vifta med vapen?
Skulle bajonetter funka bättre?
- Har ni tänkt på gift? - Visst, det har fungerat förr.
Jag vet. Jag var där.
- Men nu provsmakas allt där. - Gör det?
Kvinnorna, då? Om ni inte varnar dem fastnar de i korselden.
Ellen, vi vet inte ens hur takvåningen ser ut.
Vi måste ha koll på alla detaljer, Väktarnas scheman...
- Vi kan inte gå in helt oförberedda. - Nej, vi genomför en övning först.
Tack vare Luke och Moira vet vi exakt när takvåningen är tom.
Vi fixar in nån som kan kolla läget.
Den personen kan förvarna kvinnorna som jobbar där.
Och göra upp en plan för hur ni ska få ut dem?
De är inte bara sidoskador, de är människor.
Visst, i en perfekt värld.
Men det är tyvärr inte en sån värld vi lever i.
Jag gör det.
Vi måste reka takvåningen och varna kvinnorna. Jag löser det.
- Du kom precis tillbaka. Är du säker? - Ja.
Jag är vår enda Jezebel.
Jag kan tyvärr det där stället utan och innan.
Så...det måste bli jag.
"Vänta på Herren och håll dig på hans väg."
"Han skall upphöja dig så att du får ärva landet."
"Salig är den som håller ut då han prövas."
"När han har bestått provet skall han få det eviga livets segerkrans."
"Se, hur gott och ljuvligt det är"-
- "när bröder bor endräktigt tillsammans."
"Genom att ha samma sinnelag och vara ett i själ och sinne."
- Pris ske Gud, Överanförare Lawrence. - Pris ske Gud!
Pris ske Gud. Det här är i sanning en välsignelse.
Er närvaro hedrar mig.
- Välsignad dag. - Välsignad dag.
Välsignad dag, Anföraren. Välsignad dag.
- Tack för det här. - Du har förtjänat det.
Hur nära är Mexiko och Storbritannien en normalisering av förbindelserna?
Nya Betlehem ger dem en förevändning att göra sig av med flyktingar.
Och deras infertila fruar-
- vill komma hit och andas frisk havsluft, så det går framåt.
Mina herrar! Glöm inte att ta en guldklocka när ni går.
- Dags att åka till firandet. - Firandet?
Ja, du förtjänar att njuta av frukterna av ditt hårda arbete.
- Vilka frukter skulle det vara? - De mognaste Gilead har att erbjuda.
- Så mogna är de väl inte i D.C.? - Det vet jag inget om.
Enligt min pappa är du aldrig med där heller.
Han är en vördad ledare som är hängiven Gilead.
Hans gärning överskrider vida hans laster.
Blaine. Vad säger du?
- Vill du släppa loss och ta ett glas? - Följ med, Nick.
- Rose väntar oss till middagen. - Just det, ja.
Okej, dags att festa.
Mrs Waterford.
Rose sa att hon haft ett sånt sötsug.
Så vänligt av er. Hon vilar tyvärr nu.
Så synd, pajen är fortfarande varm.
Tja... jag tackar inte nej till en bit.
Jag har aldrig vant mig vid att bli uppassad av Martor.
Det var jag som lagade mat hos oss. Jag har lärt Rose det.
Åh, så avundsjuk jag blir.
Jag är usel på att laga mat. Den bränns vid bara jag ser på den.
- Nu blir jag orolig. - Nej, pajen är köpt på ett bageri.
Hur är det med Rose? Ni måste vara så glad.
Ja, tack. Den här graviditeten är Guds belöning.
Men jag oroar mig för henne. Det är slitsamt.
Gilead har den bästa mödravården i hela världen.
Jag har alltid varit överbeskyddande. Hon var så liten när hennes mor dog.
Alla förtjänar en så kärleksfull far som ni.
Jag hade också tur i det avseendet.
- Han skulle säkert ha varit stolt. - Tack.
Jag har alltid velat ha en stor familj.
Beth och jag pratade om fem barn innan hon blev sjuk.
Och vi ställdes alla inför många utmaningar då.
Ja, fertilitetskriser, klimatförändringar, ekokollapser.
Ja, redan när Rose föddes saknades resurser för att slåss för alla liv.
Jag gjorde allt för att hjälpa henne, men alla barn förtjänar en chans.
Inte bara privilegierade barn.
Ni bidrog till att skapa en nation som gjorde verklighet av den tanken.
Ja, det gjorde vi båda.
I takt med att Nya Betlehem växer hamnar Gilead åter i Guds ljus.
Ingen familj ska behöva genomleva samma sak som vi.
Just det. Jag måste medge att jag haft mina tvivel.
Men er tro på reformerna hedrar verkligen den här platsen.
Och Lawrence har tur som har er till hjälp.
Jag uppskattar att folk lyssnar. Och att jag får höras.
Jag vet att det inte alltid varit så.
Ni får ursäkta... men en bättre man hade uppmuntrat ert inflytande.
- Hej. Du får inte åka. - Va?
Ni får skicka nån annan. Okej? Du åker inte tillbaka dit.
Du fattar nog inte hur knäpp du låter.
Fundera på om du verkligen vill säga så till en vuxen.
Du dog nästan i Ingenmansland.
Men nu är vi ett steg närmare att döda de jävlarna.
Förstår du hur farligt det är för dig där?
Ja, jag är väl medveten om hur farligt det är på Jezebel's.
Tänk om de känner igen dig.
Martorna där har masker nu och byts ut varje vecka.
Ingen kommer känna igen mig.
Jag fick precis tillbaka dig.
Jag är tacksam för det, men det finns fler som måste räddas.
Låt nån annan göra det. Snälla. Snälla, följ med oss till Alaska.
- Vi kan leva där tillsammans och... - Nej! Nej.
Förlåt. Jag hoppas att ni kan göra det, men jag...
Jag kan inte längre.
- Kan inte vadå? - Jag kan inte leva ditt liv längre.
- Fan också. - Vad är det?
Nej, nej, nej. Helvete.
Lawrence sa att hon var på Röda centret.
Inte nu längre.
Kiss, kiss, kiss. Kom då!
Nästa gång jag ropar på dig ska du krypa fram till mig.
Vad säger kissemissen?
Hej.
"Hej?"
Är du korkad, eller?
Mjau.
Just det.
Visst har hon varit din?
Som hastigast.
Inte så länge att du hann lära känna henne ordentligt, va?
Vet du vad?
Det är din dag idag. Ta henne den här gången.
Det var ett vänligt erbjudande.
Hon kanske är för mycket för dig?
Visst.
- Säg att du kommer att sakna mig. - Jag kommer att sakna dig.
Bra. Gå med Gud.
Gör din plikt.
- Ha så kul. - Kolla på Lawrence!
Så ska det se ut, Lawrence.
Vi ska inte göra nåt.
Du får prata om du vill.
- Jag vill inte prata med dig. - Det får jag ofta höra.
Du är otäck. Jag var hemma hos dig och sen hamnade jag här. Minns du?
Ja, det gör jag. Förlåt mig.
- Du retade upp frugan. - Du är gift med en riktig fitta.
- Förlåt. - Nej, be inte om ursäkt.
Vad trodde du skulle hända mig?
Med tanke på din historia?
En långsam död i Kolonierna eller en snabb död på Muren.
Jag vet att du har nåt att leva för, så jag ville ge dig en chans.
Det går bra för Angela. Hon har ritat den här.
Hon är riktigt begåvad. Ett geni.
Vad kommer att hända henne?
Förhoppningsvis lär hon sig att säga "äpple" snart.
Hon har ett bra liv.
Ja, för stunden. Men längre fram?
Även Anförares döttrar kan råka ut för hemskheter.
Hjälper du henne?
Jag ska göra allt jag kan för att skydda henne.
Får jag gå?
Om några minuter. Jag är ingen ungdom längre. De kan misstänka nåt.
Har man sett.
Vadå?
Du var bara en grabb när vi möttes. Nu har du tagit dig ända hit.
Den säkraste platsen att befinna sig på.
- Och du har blivit det här. - Det säkraste man kan vara.
Skönt att du är i säkerhet.
Är allt de säger sant? Är det verkligen bättre här?
Ja, jag tror det.
- Håller det i sig? - Det är mitt jobb att garantera det.
Då stannar jag.
Men bara tills du kan få ut min familj. Allihop.
Du är Anförare, så du kan väl... ordna det, eller hur?
Ja, men det kan ta ett tag. Ett år eller två.
- Kan du vänta så länge? - På min familj?
Ja, vad som än krävs.
Ja, det ser bra ut. Lämna det här i några minuter.
Tack. Bra jobbat.
- Hej. - Det är Luke som planerat det här.
Han har blivit en bra ledare. Vi kommer att sakna honom.
Det måste vara rymligare. Det är en lång resa.
Jag vill att du skickar mig till Jezebel's.
Jag gör det. Jag genomför övningen, rekar takvåningen-
- och pratar med kvinnorna. Vad du vill.
- Moira ska... - Jag åker istället för henne.
Jag kan stället. Jag var där många gånger.
Moira har redan erbjudit sig.
Hon har inte varit i Gilead på många år.
Hon vet inte hur det blir att åka tillbaka.
Och till Jezebel's dessutom, där hon...
Nej, hon kan få panik. Hon kan tappa det helt.
Ett misstag så dör hon.
- Hur vet du att du inte får panik? - Jag klarar mig.
Jag måste göra det, okej?
En vän till mig är där, och hon...
- Hon är som en lillasyster för mig. - Jag beklagar, men...
Om du skickar in Moira och hon råkar illa ut...är hon helt ensam.
Om du skickar mig så vet du att jag känner en Anförare.
Han skulle hjälpa mig.
Vad ska jag säga till Moira? Och Luke?
Det tar jag hand om.
Jag sa att avloppsledningen går direkt till radiotornet.
- Är du säker? - Ja, jag grävde ner den.
- Förlåt att jag stör. Har du tid? - Ja, visst.
Vi snackar mer om det senare. - Vad är det?
- Planerna har ändrats, och... - June! Vad sa du till Ellen?
Jag vill bara skydda dig.
- Vad har hänt? - Hon ska till Jezebel's istället.
- Ska du inte till Alaska? - Jo, såklart.
Men min vän Janine är på Jezebel's, så jag måste dit.
Vänta nu, du sa ju nyss till mig att jag inte fick stanna.
Nu dök det här upp. Jag kommer efter.
Åk till Holly. Ta hand om dem. Jag kommer efter.
Nej, åk du. Ta hand om dem du. Det är din mamma.
- Jag vill inte... - Du behövs inte här.
Jag vet vad jag gör, okej? Jag var där mycket längre än du.
Det hör inte hit. Du gick bakom ryggen på mig.
- Respektlöst. - Nej! Vet du vad som är respektlöst?
Att ni ljög för mig i flera månader och höll allt det här hemligt.
Det var jävligt respektlöst!
- Vi visste att du skulle tappa det. - Precis som du gör nu.
- Och sabba allt vårt arbete. - Visst, var arga.
Vet ni vad? Ni får gärna vara arga på mig.
Det skiter jag i! Var arga! Då lever ni åtminstone.
Du behandlar oss som barn!
Jag tänker åka till Jezebel's. Följ med eller låt bli.
Hördu! Vad fan försöker du bevisa?
Inget. Jag behöver inte bevisa nåt för dig.
Ni är ute på hal is. Ni vet inte vad ni gör.
Du vet inte hur man slåss där. Och du överlever aldrig!
Tror du så lite om oss?
Följ inte efter.
Det här handlar inte om oss. Det handlar om dig och vad du vill.
Vad pratar du om? Vad pratar du om?
Jag skulle inte ha varit här om jag inte behövt rädda er.
Inte? Åk tillbaka till Alaska, då.
Sanningen är den att du vill dit. Du vill slåss.
Men det är jag som har utarbetat den här planen.
Jag tänker leverera mina bomber till platserna jag valt ut.
Nu vill jag slåss för Hannah!
Det här var min Eleanors älsklingsbok-
- när hon var en liten flicka.
En vacker dag kan du också läsa den. Helt själv.
"En liten prinsessa, kapitel ett: Sara."
"En gång, en mörk vinterdag"-
- "när den gula dimman låg så tjock och tung på Londons gator"-
- "att lamporna tändes och skyltfönstren"-
- "lystes upp av gaslyktor precis som om kvällarna"-
- "satt en egendomlig liten flicka"...
..."i en taxi med sin pappa"-
- "som körde ganska långsamt på de breda huvudgatorna."
"Hon satt med fötterna under sig, lutad mot sin pappa"...
..."som höll armen om henne, och såg ut genom fönstret"-
- "på människorna som for förbi"-
- "med en märklig, gammaldags tankfullhet i de stora ögonen."
"Hon var så liten"-
- "att man inte väntat sig att se ett sådant uttryck i hennes ansikte."
"Det vore gammalt för en tolvåring, och Sara Crewe var bara sju."
"Men faktum var att hon själv inte kunde minnas en tid"-
- "då hon inte tänkt saker om..."
- Jag tycker om de här promenaderna. - Jag också.
Det här minns ni nog inte...
...men vi sågs för ett par år sen, på en bal i D.C.
Ni dansade och det riktigt lyste om er.
Jag hade aldrig sett sån skönhet och grace.
- För några år sen? - Ja, ni var gift då.
Jag förstår.
Jag bad Gud om förlåtelse för att jag begärt en annan mans Hustru.
Vid det laget var han inte lika mycket man som kvarnsten.
Är det sant?
- Pratade vi med varann? - Nej, jag var för blyg.
Men jag önskade att det var jag som fått dansa med er den kvällen.
Här? Nu?
- Mitt i gatan? - Kom igen.
- Tant Lydia? - Mrs Waterford.
Anförare Wharton. Välsignad kväll.
- Hej. - Hej.
Jag fattar.
Om du tvunget måste åka dit... så gör det med mig.
Om du vill slåss så slåss vi tillsammans.
Det är klart att jag vill slåss.
Hannah är där.
Men jag har varit där du är nu...
...och jag vet hur det känns. Det känns väldigt bra, ett tag.
Väldigt bra.
Det känns som att man börjar närma sig... henne.
Det gör man också ibland.
Men sen...
...försvinner hon igen.
Och det gör väldigt, väldigt ont.
Jag ville nog bara rädda dig från det eller nåt.
Det kan du inte göra.
Jag fick ett infall.
Jag ville att vi skulle bli en familj...
...igen, i Alaska.
Men det går inte.
Det spelar ingen roll var vi är. Om vi är i Kanada-
- eller om vi är i Alaska, för hon är inte här.
Det känns som att när vi förlorade henne...
...så gick vi sönder, och...
...jag gick sönder.
Och...
...det känns som att vi går sönder varje dag.
Ja.
Ja, vi är en trasig familj.
Och det är möjligt att vi är bortom räddning...
...men en omöjlig dröm har redan gått i uppfyllelse.
Vilken då?
Jag fick tillbaka dig.
Du lever.
Du lever och jag lever, och det här är de vi är nu.
Två galningar som tänker ge sig in i Gilead, som lever på hoppet.
För hennes skull.
Ja.
Du vet väl att även om Maydays plan-
- skulle gå helt felfritt... vilket den inte kommer att göra...
...så innebär det inte nödvändigtvis att vi lyckas ta oss till henne.
- Det måste du förstå. - Ja.
Men vi måste försöka.
Ja.
Ja, vi måste försöka.
Du vet väl att jag älskar dig?
Ja.
För... du vet väl att jag älskar dig?
- Eller hur? - Ja.
Ja.
Text: Sanna Gillberg Iyuno
I denna stund mindes hon resan hon just gjort från Bombay-
- med sin far, kapten Crewe.
Hon tänkte på det stora skeppet-
- på tjänarna som under tystnad gick fram och tillbaka på det-
- på barnen som lekte på det varma däcket-
- och på några unga officersfruar-
- som försökte få henne att prata med dem och sen skrattade åt det hon sa.
Framför allt tänkte hon på hur märkligt det var-
- att hon i ena stunden befunnit sig under Indiens stekheta sol-
- sen mitt ute på havet-
- och nu satt i ett konstigt fordon som körde på gator-
- där dagen var lika mörk som natten.
Det var så förbryllande att hon makade sig närmare sin far.
"Pappa", sa hon med en låg liten röst som nästan lät som en viskning.
"Vad är det, raring?" sa kapten Crewe-
- drog henne närmare intill sig och såg ner på hennes ansikte.
"Vad tänker Sara på?"
"Är vi här nu?" viskade Sara och kröp ännu närmare honom.
"Är vi det, pappa?" "Ja, Sara lilla, det är vi."