Tidligere...
Jeg drepte Fred.
Vi må gjøre Freds begravelse til en internasjonal begivenhet.
- Hvilken farge var det? - Hva betyr lilla?
- Vet ikke. - Hun er ikke liten lenger.
Hva betyr den lillafargen Hannah hadde på seg?
- Hun trenes til å bli hustru. - Jeg vil bli her.
Kvinner er ikke trygge her. Spesielt ikke ugifte kvinner.
Du er en usedvanlig kvinne, Serena.
Vi har ikke infrastruktur for usedvanlige kvinner.
Du blir en slags global ambassadør. En representant for republikken.
Den eneste måten å stoppe henne og dem på, er å drepe dem alle!
Hun tar det med hit. Jeg sverger på at hun tar det med hit.
En gjeng forrædere, kriminelle-
- og terrorister som du vil ønske velkommen tilbake?
Hvis vi fortsetter å stenge alle ute, kommer dette landet til å dø, Putnam.
Velkommen til hjemmet vårt. Jeg er Alanis. Mrs. Ryan Wheeler.
DRA HJEM
Canada er lei av flyktningene våre. Det er derfor vi er i New Betlehem.
Flyktninger fra Gilead kan komme tilbake hit.
Jeg kan se for meg deg og Rose her, med en baby på huska.
Virkelig?
Alt vi vil vite om Hannah er der. Jeg drar dit.
June Osborne har blitt arrestert av mine menn i Ingenmannsland.
- June. - Nei!
Jeg ber for barna våre. Måtte det gå bedre for dem.
Har du veer? Du må på sykehus.
Nei, der finner de meg.
Han er helt perfekt.
- Vi har funnet Hannah. - Hannah er et symbol nå. Du også.
- Velkommen til New Bethlehem. - June Osborne skaper trøbbel.
Det er på tide at vi fikser det.
- Hun er ikke et mål. - Sånn går det når man slåss.
Alle får blod på hendene.
Stopp! Stopp! Hva faen gjør du?
Gilead vil at hun skal lide.
De gir seg aldri. Du må beskytte henne.
- Jeg ser frem til å jobbe med deg. - Hei!
- Blaine! - Du kunne ha drept henne!
- Du gir aldri slipp på henne. - Jeg prøvde. Men jeg kan ikke.
Hvem tror du at du er?
- Mrs. Frederick Waterford. - I mine øyne er du bare en hore.
- Vær så snill, stopp! - Mannen som kjørte bilen er død.
De kan arrestere Luke.
Vi må flykte. Dette landet forandrer seg.
Amerikanske flyktninger er på vei. Vi setter dem på tog vestover.
- Jeg kan ordne plasser på et. - Gå, du.
Hvis de gjenkjenner meg, stopper de dere. Bare gå.
Vi finner hverandre. Vi gjør alltid det.
Du hadde ikke tenkt å bli med, hva?
Mr. Bankole? Du er arrestert.
Det går bra, vennen. Det går bra. Vi skal finne et sted.
- Hei, June. - Hei, Serena.
Har du skoa dine? Der er skoa.
Flink jente.
Her kommer mamma.
Mødre kommer alltid tilbake.
- Her er hun. Sånn. - Kom, kjære.
Ok.
Skal vi sette oss her borte, vennen? Vil du sitte der?
- Takk. - Sånn.
Er du sulten?
- Beklager, det var lang kø til doen. - Bare hyggelig.
Det føles som om jeg har båret på ham i flere dager.
Det var ingen som kunne holde ham.
Men nå er vi trygge og kan hvile.
Ja, jeg skal sove litt.
Jeg er helt utslitt og har jævlig vondt i armen.
Ja, selvsagt. Unnskyld.
Armen din er brukket, det er klart at du har vondt.
Hvordan skjedde det?
En bilulykke. Jeg ble overkjørt foran huset mitt.
- Hva? Når da? - I går.
- Ble du påkjørt av en bil i går? - Ja, i går morges.
En pickup. Se alltid til begge sider.
Du er virkelig en tøff kvinne.
Takk.
Det var Gilead.
De prøvde å drepe meg.
De er visst misfornøyde med oss begge.
Det er ikke det samme, men...
- Min fiendes fiende er vennen min. - Fra sak til sak.
Men nå kan du legge alt det bak deg.
Håper at Gud hører deg.
Han har våket over oss så langt, så lenge vi har vært på rømmen.
- Du får det til å høres romantisk ut. - Jeg mente det ikke.
Det er ikke noe romantisk ved å være livredd hele tiden.
I kveld er Toronto og Wheeler-paret over hundre mil unna.
Og Gilead også.
I morgen kan vi begynne å glemme.
Vennen? Nichole.
Faen, faen, faen. Unnskyld meg. Nichole?
Nichole. Kjære?
- Beklager. - Det går bra.
Faen, faen. Nichole. Kjære? Hei!
Unnskyld. Hei, vennen.
- Hei! Våknet du? - Ja, men du sov fortsatt.
Kom her. Bli med meg. Sånn, ja.
Sånn. Ok, vennen. Aldri gjør det igjen.
Jeg var redd du ville bli sur om du ikke fikk sove ut.
- Dumme meg. - Hold deg unna ungen min!
- Forstår du? - Ok. Ja, jeg forstår.
Tror du at jeg ville stjele henne mens du sover, som en Disneyskurk?
For Guds skyld, det er idiotisk.
- Går det bra? Du ser varm ut. - Det går bra.
Det er bare varmt her.
- Ikke rør meg! - Ok.
Jeg ga henne en riskake fra stellevesken din.
Håper det gikk bra. Du forventet vel et forgiftet eple.
- Hun er fortsatt sulten. - Er det noe mat?
Nei, men de delte ut sånne. Gudskjelov.
Ikke si sånt. Noen kan høre deg.
Ok. Hvor kom alle menneskene fra?
Det kom flere vogner og folk i Winnipeg.
- Jeg har ikke dekning. - Går det bra?
Nei.
Kom igjen, vennen. Vi skal finne litt mer mat.
- Ok. - Hvor skal du, June?
Du vet at vi er på et tog, ikke sant?
Det må være en organisasjon et sted.
De har mat, kanskje en satellittelefon.
Jeg må snakke med mannen min.
- Ok. - Nei, du blir her.
- Det er smartere å holde sammen. - Vi er ikke her sammen. Ok?
Unnskyld, vet dere om det er en organisasjonsvogn her?
Jeg vet ikke. De sa det var mat den veien.
- Vogn seks. - Takk.
Men jeg tror ikke du kommer gjennom.
Det går bra, vennen, vi skal bare skaffe deg litt mat. Det går fint.
Ok.
- Går det bra? - Ikke rør meg.
- Du er syk. - La meg være!
Ok. Bli her.
Har hun det bra?
- Jeg skal ordne en ny. Jeg lover. - Unnskyld.
- Jeg har med meg en lege. - Hva?
Hei. Hva skjer her?
For pokker. Jeg... Har du en telefon som virker?
Vi sier det sånn: La meg hjelpe deg, så får du ringe hvem du vil etterpå.
- Ok. - Hva har skjedd?
Den er brukket.
Det ser ut som du har blitt operert nylig.
Det stemmer.
Kanskje vennen din kan ta seg av dattera di.
- Ja. - Nei.
Noen av stingene har nok gått opp. Jeg må se under gipsen.
- Jeg skal være rask. - Jeg gjør det med glede.
Greit. Ok, vennen. Mamma er her.
Ja, ok.
- Hei. - Kanskje du kan finne en bleie?
Slapp av. Jeg skal ingen steder.
Du har fått en skikkelig infeksjon.
Nettopp derfor må mødre og barn tas hånd om.
Vi er de viktigste på dette toget.
- Du burde også bli undersøkt. - Ok. Takk.
- Ok. - Hei.
Kommandant Wharton venter på deg.
Velsignet dag.
God morgen, sir. For en hyggelig overraskelse.
Jeg tenkte vi burde feire friheten din.
Hun har all rett til å være sint på meg.
Rosie har alltid vært følsom.
Men dere har et helt liv på dere til å ordne opp.
Det som skjer mellom mann og kone angår bare dem og Gud.
Jeg må snakke med kommandør Lawrence.
Ja, det må du.
- Jeg mistet fatningen. - Jeg skal prøve å glatte over det.
Jeg klandrer deg ikke.
Vi har vel alle blitt fristet.
Men er det ikke på tide å glemme slike barnsligheter?
Hvor morsomt og underholdende det enn kan være. Prioritere?
Prioriter det som er best for deg og familien din.
Ja, sir.
Beklager, jeg høres ut som en lykkekake.
Det jeg ville si, Nick... er at en lys fremtid venter deg.
Den er din, hvis du velger den.
- Takk, sir. - Jeg visste at du ville forstå.
Jeg drar til golfklubben og ser om Lawrence er der.
Jeg skal godsnakke for deg. Vi ses i kveld.
Skal du ikke tilbake til D.C.?
Nei, de klarer seg nok uten meg. En stund.
Jeg vil være nær Rose. Jeg skal jo snart få barnebarn.
Prioriteringer, husker du?
Faen.
Kan du flytte på de koffertene?
- Unnskyld. - Vi trenger litt plass.
Takk, håper du forstår. Vi trenger en egen plass.
- Jeg tar vesken min. - Her, kom igjen. Mye bedre.
Nå har vi et sted for kvinner og barn.
- Har du ringt Luke? - Nei, vennen min Moira.
- Noe nytt? Hva skjer med mannen din? - Han er arrestert, ok?
Kom igjen, kjære.
Hei, vennen. Hvordan går det? Vil du ha juice?
Sånn, ja.
Luke er i varetekt. Han ble arrestert for å forsvare meg.
Mannen som kjørte på meg, døde.
Gud vil sørge for rettferdighet. Luke finner deg i Vancouver.
Der har ikke Gilead noen makt. Familien din blir gjenforent.
Serena?
Hannah.
Hannah er fortsatt der. Husker du det?
Hun ble kidnappet og er fortsatt fanget.
Ja, du har rett.
Unnskyld. Jeg sa feil. Tilgi meg.
Ok.
Moira sa at vi ikke er på vei til Vancouver.
De kan ikke ta imot flere, så de slipper ikke inn toget.
Ok.
- Hvor er vi på vei, da? - Det visste hun ikke ennå.
Så jeg vet ikke.
Men mannen min vil ikke være der.
Ved Hans hånd vil du klare å samle familien din igjen.
Det er gaven din. Hvis det er mulig, finner du en måte.
- Jeg klarer ikke å være alene igjen. - Vi finner en måte. Jeg hjelper deg.
Jeg vil ikke ha din hjelp.
Jeg vet det, jeg har forstått det.
Og du trenger ikke ta imot den, men Gud vil at jeg skal hjelpe deg.
Jeg trenger å gjøre det, etter alt som har skjedd.
Ok.
Det er ikke bra. Snakk med obersten og send det umiddelbart.
- Sørg for å ordne det. - Skal bli.
Jeg vil ikke vente.
Jeg har bilder fra hvert eneste dørklokkekamera i gata.
Luke beskyttet bare June. Det var selvforsvar.
Ok. Jeg skal ringe rundt og gjøre alt jeg kan.
Virkelig?
Det sier jeg til flyktninger hver dag,-
- selv om jeg ikke kan gjøre noe.
Det er dårlige tider for amerikanere i Canada.
- Virkelig? Det var nytt. - Nei.
De... De forbereder seg på å stenge dette stedet.
Hele avdelingen kan være borte innen et år.
Hvordan kan de gjøre det?
Regjeringen vil normalisere forholdet til Gilead.
Da må de trekke anerkjennelsen av USA.
- Vi kan ikke bare la dem vinne. - Forsvaret vårt er utarmet.
Så det er over?
Skal vi ikke kjempe imot lenger?
Mayday kjemper imot.
Jeg trodde at du ikke samarbeidet med dem.
Vi har ikke så mange venner igjen.
Man må ta de allierte man har.
Jeg vil hjelpe til.
Jeg trenger det.
Dere må vel trenge folk som krysser grensen, tar seg inn.
All dritten fra svartebørsen jeg så på Jezebels-
- må vel komme inn på et vis.
Var du på Jezebels?
Ingen kommer seg ut derfra. Hvordan kom du deg ut?
Jeg drepte en kommandør.
Vel...
Det var ikke verst.
De sendte meg til en Martha-skole. Det fungerte ikke.
Jeg ble flyttet rundt en stund før jeg ble sendt til en jordbrukskoloni.
Så jeg fikk i det minste mat. Jeg ble frigjort for en måned siden.
Gud viste deg nåde.
Det var ikke Gud, men en smart lege som brydde seg.
Det var sikkert også Guds nåde.
Jeg var på en Jezebels i sytten måneder.
Gud er bare en unnskyldning for menn til å bruke kuker og våpen.
Jeg har ikke sett min Chandra siden hun var to år. Hun er fortsatt der.
Det føles som om en del av meg er borte.
De er ikke borte. Det ville vært lettere.
Nei.
Nei, det er ikke sant.
Jeg er lei for det.
Det virker som om vi alle på et tidspunkt-
- har opplevd en form for vold.
- Ja, du har rett. - Det har vi.
Dattera mi, Hannah, ble tatt til fange i skogen.
Vaktene presset oss av veien og jagde etter oss.
Hannah var livredd.
Og jeg var skrekkslagen.
Så forferdelig.
Vi var bare 800 meter fra grensa.
Men jeg var ikke rask nok.
Ikke si det. De var jo soldater.
Men jeg er mora hennes.
Da de tok meg, holdt jeg henne, og de begynte å dra i henne.
De dro i henne, og jeg...
Jeg slapp.
Jeg slapp henne.
Måtte Gud helbrede deg.
- Jeg er lei for det. - Ja.
Skulle ønske det hjalp.
- Hvordan går det? - Mye bedre, takk.
Kan jeg ta en titt?
Ok, vennen. Kom hit.
Hvor godt kjenner du reisefølget ditt?
- Vi har kjent hverandre en stund. - Ikke så lenge, håper jeg.
Nei, ikke så lenge.
- Hun er ikke den du tror hun er. - Hun er en flyktning.
Hvis du visste hvem hun var, ville du holdt henne unna dattera di.
Jeg tror hun er en krigsforbryter med falske papirer.
De sjekker når de pågriper henne. Jeg sa fra til sikkerhetsvaktene.
En politimann kommer og henter henne.
- Når da? - Jeg tror de er på vei.
Det er det hun fortjener. Det er bedre enn hun fortjener.
Bare lov meg én ting.
Lov meg at vi tar oss av barnet hennes. Ok?
- Og hvordan går det her? - Det går bra, takk.
Kan jeg få se på ham?
Kom her. Sånn, ja.
De er så herlige.
Han virker som en frisk og fin gutt.
Gud være lovet, ikke sant?
- Hvor er faren? - Han døde i krigen.
Velsignet være hans minne.
I Gilead jobbet jeg først og fremst med fertilitetsforskning.
Vi var selvsagt bare menn i laben. Det føltes merkelig.
Man husket det godt hvis det kom en kvinne innom.
- Det glemte jeg aldri. - Det skjønner jeg.
Han trenger nok en ny bleie.
Jeg er nesten ferdig. Kommandørene besøkte ofte laben.
Det skjedde, men ikke så ofte...
...at de tok med konene sine, hvis de var interessert.
Iblant stilte de veldig intelligente spørsmål.
- Vær så snill og gi meg sønnen min. - Han savner mora si.
Han er en nydelig gutt, Mrs. Waterford.
- Serena Joy. - Det kan ikke være sant.
Herregud, det er henne. Serena Joy. Hvordan kom du på dette toget?
Hun har sikkert falske papirer.
- Hun ble pågrepet i Toronto. - Jeg var i Toronto.
Jeg forlot Gilead for min sønns skyld.
Hva så? Du bygde stedet, så det tilhører deg.
Du er rotta som ikke får forlate skipet.
- Du synker! - Vent, nei. Ro deg ned.
Ikke be meg roe meg ned.
- Jævla hurpe! - Ro dere ned, alle sammen.
Hun fortjener ikke å være her.
- Hun stjal barna våre. - Hun er en forbryter!
- Hvem tror hun at hun er? - Politiet er på vei.
De skal arrestere henne.
- Jeg har ringt grensepolitiet. - Hva?
De er sikkert her snart.
Nei! Nei, vær så snill. Ikke overgi meg til politiet.
Du slipper billig unna.
June, om jeg blir pågrepet i Canada, havner Noah hos Wheeler-paret igjen.
Da får jeg aldri se ham igjen. Vær så snill, hjelp meg.
Hvordan kan du være så jævla blind?
- Skulle hun hjelpe deg? - Hun er ikke blind. Ikke ennå.
- Hei, stopp. - La oss skjære ut tunga hennes.
- God idé. - Jepp.
- Få se, Mrs. Waterford. - Det holder.
De tok en av fingrene hennes. Da hun sa fra.
- Hun har bøtt. - Hvordan kan du forsvare henne?
Hun kastet folk fra tak. Kjønnssvikere? Kan man bøte for det?
Før Gilead var Amerika et forferdelig sted.
- Hold kjeft. - Kvinner ble voldtatt...
...og drept hver dag. Det var deres land. Dere var uskikket.
Jeg har ikke ansvar for deres tragedier.
Barna deres ble ikke stjålet.
- De ble reddet! - Hold kjeft!
Gud hatet Amerika fordi Amerika vendte Gud ryggen.
Gud tok landet deres fra dere! Gud velsigne Amerika.
- Serena! - Brenn i helvete!
Politiet beskytter deg, selv om du ikke fortjener det.
- Er det henne? - Serena Joy Waterford.
Jeg hører at du har en arrestordre på henne.
- Har du noen papirer? - De er falske.
Hun er en forbryter!
En kvinnesviker.
- Ja, ok. Det ser ut til å stemme. - Nei.
- Beklager forstyrrelsen. - Nei.
Nei, hør på meg. Det er Serena Waterford. Stol på meg.
- Hold kjeft. - Det er henne.
Jeg vet det, for hun var fruen min i Gilead.
- Hva faen? Hun voldtok deg. - Du må arrestere henne.
Vær så snill. Du må få henne og babyen ut herfra.
Det er henne. Du må arrestere henne. Stol på meg, Serena.
- For en søt baby. - Takk.
Jeg hadde også en sønn. Og en kone.
Hun døde i Koloniene.
Han ville snart fylt elleve.
Du ser ikke ut som Serena Joy.
- Unnskyld at jeg forstyrret. - Nei, hallo!
- Hallo? - Alle som vil gå, kan gjøre det nå.
Ok, kom. Denne veien. Det går bra. Kom igjen.
Hold deg unna meg.
- Du er motbydelig! - June.
De kommer seg aldri ut.
Ikke kom nær barnet mitt. Hold dere unna!
Det går bra, rygg unna. Det går bra.
- Dette vil ikke hjelpe dere. - Gå vekk.
- Flytt deg. - Nei.
Hei, ikke gjør dette. Ikke gjør det.
- Hun fortjener ikke et barn. - Faen ta deg.
- Vær så snill, ikke gjør det. - Serena. Gi meg babyen.
Vær så snill! Jeg har en baby.
- Jævla monster! - Gi meg Noah.
- June. - Gi meg babyen, Serena.
Jeg skal bare ta babyen.
June.
Kom igjen.
Vi må gå.
Serena, du må hoppe.
Serena.
- Hvor skal jeg dra? - Serena, du må hoppe.
- Jeg kan ikke gå av toget. - Jo, det kan du. Faen.
Jeg kan ikke. Jeg har ingen steder å dra.
De kommer til å skade Noah. Du må hoppe av toget.
- June, jeg kan ikke. - Hopp.
Faen også, hun er borte. Jævla forræder!
Våkne! Vi er i Alaska, endestasjonen.
- Jeg har et helt tog å rydde. - Beklager.
- Unnskyld? - Kom du nå nettopp?
- Ja. - Gå til sykestua først.
Ok.
Rohen?
- Yokochi? - Det er oss, tre personer.
Solberg?
Benson?
Det går bra, vennen.
- Ok, vennen. - Neste!
Nesten fremme, vennen. Vi er nesten fremme.
Da skal du få litt mat og en ny bleie.
June!
June Osborn!
Kjære?
Mamma?
Tekst: Synnøve W. Fossestøl Iyuno