Tidigare...
Jag uppmanar dig att ge Fred en ordentlig begravning.
Jag fick dem att säga ja.
- Hur då? - Genom att inte vara kvinna.
Vad fin du är, kära du.
Tror du att jag får besöka Esther om paret Putnam väljer henne?
Jag vill inte få en tjänst.
Se till att Anföraren gillar dig. Då blir du gravid snabbare.
Jag vill lära känna dig lite bättre. Vill du ha choklad?
Jag behöver er hjälp att få Hannah.
- Nu igen? - Hon behöver mig och sin pappa.
- Gör hon? Hon har ett jättebra hem. - Det är inte hennes hem!
Jag älskar dig.
Vill du inte träffa din dotter istället för att fråga om henne?
Det är bara en önskedröm.
Om du spelar din roll ett tag kan vi hjälpa varandra.
Du bryr dig inte om mig. Du utnyttjade mig.
Hjälp mig, nån!
Gode Gud! Janine!
Du skickade ett finger till henne! Hur hjälper det vår familj?
Det ger oss inte Hannah.
Jag ville visa att det var jag.
Mår du bra?
Vad hade hon på sig?
Jag minns inte.
Jag såg det.
Jag ringde hjälplinjen för flyktingar.
Jag kom inte fram. De blir nog nedringda.
- Vad var det för färg? - Vem fan vet?
Och vad fan gjorde Mark med Serena?
Hon har säkert gjort upp med amerikanerna.
Helvete!
Vad hade hon på sig? Vad fan var det för färg?
Jag vet inte. Jag har aldrig sett den förut.
Plommonfärgad. Lila.
- Ja, lila. Vad betyder det? - Jag vet inte.
Jag vet inte, men det är nåt annat än rosa.
Hon är ingen liten flicka längre.
Fan.
Nick var där. Jag kan prata med honom.
Vi kan inte kontakta honom utan Tuellos kansli.
Det finns en grupp vid gränsen.
Med kvinnor. Det är inget officiellt, men...
Jag har hört att de lyckats få fram meddelanden till folk på andra sidan.
Va?
När fan tänkte du berätta om...
Jag tänkte inte säga nåt, för de verkar självmordsbenägna.
De är traumatiserade flyktingar som du inte ska umgås med.
Det avgör inte du.
Okej, jag ber om ett möte. För Hannahs skull.
Det blir bara du och jag. Inga män är tillåtna.
Lily? Det är jag som är Moira.
June Osborne.
Jag trodde att du var längre.
Det får jag höra ofta.
Vill du att jag skickar ett meddelande?
Om du kan. Till en Anförare.
- Okej. I Boston? - Ja.
Gillar han Jezebel's?
- Nej, han... Nej. - Det var synd.
Vi har ett par tjejer på stället i Boston.
Men det finns andra sätt.
Jag hann utöka vårt nätverk lite innan Ögonen avslöjade mig.
Jag är en av kvinnorna som du bytte mot Waterford.
Förlåt att jag inte gjorde det tidigare.
Jag förstår inte hur du klarade att få ut oss.
Och alla barnen.
Jag hade tur.
Så säger kvinnor alltid när de har gjort nåt enastående.
Följ mig.
- Vems vapen är det här? - Familjen Brodericks, från D.C.
Anförare Christopher Broderick. Inte illa.
Han var vänlig som tog sig tid.
Det var ingen dålig uppvisning i går.
Inte konstigt att ledarskapet är tacksamt. Väldigt tacksamt.
Det är en lättnad att Fred äntligen får den respekt han förtjänar.
Jag hoppas att jag inte har ställt till det för dig på hemmaplan.
De kan inte vara nöjda med dig efter allt det här.
Du fick dispens att begrava din make i hans hemland.
Hur du valde att göra det angår inte oss. Officiellt.
Du är bara här för att erbjuda beskydd.
Det är vårt sätt att be om ursäkt för det olyckliga missförståndet-
-när Anförare Waterford skulle förflyttas till häktet.
Och det är naturligtvis inte så att du samlar på dig information-
-att föra vidare till amerikanerna eller kanadensarna.
Inte alls.
Du borde ändå inte stanna för länge.
Hotellmartorna kommer att avlägga rapport.
Oroar du dig för ditt rykte?
Jag vill inte att nån ska få fel uppfattning.
Okej.
Då ska jag lämna dig i fred.
Jag eskorterar dig till Anförare Lawrence senare.
Man kan inte vara nog försiktig. Vi är nära ingenmansland.
Det här är Moira och June Osborne. Båda var i Boston.
June låg bakom Änglaflykten.
Kom. Vi meddelar min kontakt.
Vi undviker Gileads övervakning med satellittelefoner-
-men det är en långsam process. Det kommer ta ett tag att nå fram.
Vad är det här?
Alla vi har lyckats få ut. Många av dem åtminstone.
Det är otroligt.
Bli inte för imponerad.
De här har vi förlorat under åren.
- Jag beklagar. - Jag med.
Alla som jobbar för Mayday vet vad som står på spel.
- Mayday? - Ja.
Finns Mayday i Kanada?
Mayday finns överallt.
Hur har ni undvikit att åka fast?
Vi har ingen flagga eller nåt. Bara små utposter som den här.
Ibland familjer. Vanligt folk. Folk som försöker göra gott.
- Finns ni längs hela gränsen? - Ingen aning.
Det är säkrast så, för alla.
De flesta i min krets är kvar där inne. Jag var en Marta.
Vi fick ut informationen genom det här stället.
Mayday skickade vapen och sprängämnen som vi kunde ställa till det med.
Om man åkte fast och allt var kört försökte de åtminstone få ut en.
Det var mitt Mayday.
Vi trodde att vi hade hittat på det.
Vi trodde inte att det var på riktigt.
Vi trodde att vi hittat på det för att vi var tvungna.
Då tillhörde du också Mayday.
Hur som helst. Som sagt kommer det ta ett tag att nå din Anförare.
Mrs Waterford och mr Tuello. Den dynamiska duon.
- Anförare Lawrence. Välsignad kväll. - Nu är den det. Dina vänner väntar.
Du är hedersgästen.
Spioner är tyvärr strängt förbjudna. Ta inte illa upp.
Nej då, inte alls.
Men ni kanske hinner med en pratstund lite senare.
Vi har mycket att prata om.
Visst.
- Serena. Jag beklagar sorgen. - Tack, Anförare Mackenzie.
Du känner visst min fru?
- Ja, lite grann. - Trevligt att ses igen.
Jag beklagar omständigheterna.
Det är en tröst att ha gett honom det avsked han förtjänar.
Gud välsigne honom.
Vi hade förstås föredragit att ge Fred en rättvis rättegång.
Anförare Lawrence försökte ordna det.
Det var hemskt olyckligt att ms Osborne kom emellan.
- Vet ni om det? - Hon hade aldrig klarat det ensam.
Som vi förstår det fick hon en hel del hjälp.
Amerikanerna. Det är märkligt.
Deras minskade status-
-borde tygla deras udda förkärlek för politiska mord.
Men det är väl tradition.
Rose.
- Mrs Mackenzie. - Fint att se dig.
Vi missar inte chansen att träffa Rosie, eller hennes nye make.
Tack så mycket.
Du känner väl redan Anföraren, Serena?
Ja, Nick är en gammal vän.
- Jag har inte träffat mrs Blaine. - Säg Rose, mrs Waterford.
Min man talar om er med stor respekt.
Så det gör han? Hur hittade ni två varandra?
Vi träffades för några månader sen. Nick var i D.C. i affärer.
Det var kärlek vid den tredje galan vi sågs på.
- Jag tycker om att prata med Rose. - Så fint sagt.
Och vilken tur ni hade som fann nån ni passar så bra ihop med.
Jag känner mig välsignad.
Till barnet.
Gratulerar.
Det är bara en tröja. Ursäkta knutarna.
- Jag är usel på att sticka. - Du skulle se den första.
Det ska ingen behöva göra.
Jag uppskattar ansträngningen.
Middagen är klar. Ska vi?
Gode Gud!
Hon förtjänar inte det här.
Du vet att hon inte förtjänar det här!
Jag vet att Du är missnöjd med mitt beteende ibland.
Jag har tappat humöret.
Jag har gjort val.
Jag försökte...
...beskydda mina flickor.
Det förstår Du väl?
Snälla, straffa henne inte.
Straffa henne inte för att lära mig en läxa.
Jag ska vända på det! Jag kan vända på det. Det ska jag.
Jag ska göra saker annorlunda.
Det lovar jag. Det lovar jag.
Snälla.
Jag läste några rapporter i morse.
Vi får ett väldigt positivt gensvar på begravningssändningen.
En imponerande första visning.
Vi borde testa en ny exportstrategi till Europa...
Det diskuterar vi på rådsmötet i morgon.
Joseph, du tråkar ut damerna med jobbprat.
Jag ber om ursäkt. Om det är till nån tröst tråkar jag ut mig själv också.
När du gifter om dig kan nån styra samtalet vid middagsbordet igen.
Män är inte så skickliga på det.
- Jag tänker inte gifta om mig. - Vi får diskutera det senare också.
En ensamstående man har ingen plats inom ledarskapet.
Det var så roligt att få träffa Agnes i går.
Jag är verkligen tacksam för att er familj reste hela vägen hit.
För att visa vår aktning.
Och ärligt talat, för att tala om vår gemensamma fiende.
Nu när ms Osborne är i Toronto hoppades vi-
-att allt skulle lugna sig, men...
- Hon kommer aldrig att ge sig. - Nej, det verkar inte så.
Hon lyckades komma åt Fred.
Jag är rädd att hon med amerikanernas hjälp-
-kan nå vår familj också.
Jag har kommit att ångra mina ingripanden å hennes vägnar.
Vi vill inte att Agnes ska få höra-
-att nåt hemskt har hänt hennes biologiska mamma.
Vi vill inte traumatisera henne.
Det är ett av Guds mysterier-
-hur vår ängel kunnat komma från den djävulska kvinnan.
Nåväl. Vi hade goda avsikter och har visat stor barmhärtighet.
Men Agnes är stark.
Hon kommer att förstå när hon måste det.
June Osborne är en cancersvulst. Vi måste skära bort henne.
- Tack för att du hjälper till. - Självklart.
Du kan det där.
Vad mer syr ni in? Förutom kartor och sånt?
Jag vet inte. Det beror på. I den där ska det vara arsenikpulver.
Vi hoppas kunna döda en Anförare i D.C. nästa vecka.
Arsenik är... ett hemskt sätt att dö på.
Bra.
- Skjut inte! - Släpp vapnet!
Skjut inte!
- Rör dig inte! Släpp vapnet! - Snälla!
- Släpp vapnet! - Gör det själv! Jag är en vän!
- Var är Mike? - Han skickade mig. Han gav mig koden.
Kan du koden? "Det låg röda rosor på bänken."
Låt mig tänka en sekund.
- "Det låg röda rosor på bänken!" - "De såg ut som blodstänk."
- Rachel.
- Gör honom inte illa. Han är min vän. - Okej. Du är trygg nu.
- Tack för allt. - Gå i frid.
Vi är så glada att du är här. Allt är bra.
Rachel, din familj letar efter dig.
Okej. Tack.
Du.
- Ska du tillbaka dit? - Ja.
Innan nån saknar mig. Jag har fru och barn.
Jag kan inte lämna dem.
- Jag kommer strax. - Okej. Var försiktig.
- Anförare Blaine. - Hej.
Jag vill berätta för June om henne själv.
Om Rose.
- Visst. - Okej.
Har du tänkt mer på det vi pratade om?
Ja. Jag kan inte just nu.
God kväll, Anföraren.
- Har ni mycket att prata om? - Nej, sir.
Det är respektlöst att låta sin fru vänta i kylan.
- Ursäktar ni oss? - Självklart.
Rose far är en gammal vän till mig.
Jag hoppas att hans ställning inte gjorde henne mer attraktiv-
-för en ung befälhavare som stiger i graderna.
Naturligtvis inte.
Jag håller ett öga på dig. Behandla henne väl.
Ja, sir.
Fan.
Eleanor hade verkligen pondus.
Det måste kännas tomt utan henne.
Ja, det gör det.
Jag tyckte alltid om henne.
Jag kan inte påstå att hon kände likadant.
Kvinnor har aldrig tyckt särskilt bra om mig.
Jag förstår inte alls varför.
Fred borde inte ha gjort så mot dig.
Nej, det borde han inte.
Han var en svag man.
Han överkompenserade för sin toxiska maskulinitet.
Mina studenter älskade den termen. Förr.
Jag börjar undra om det inte är... en välsignelse-
-att han missar vårt barns uppväxt.
Jag älskade Fred, men en pojke behöver en stark far-
-som kan vägleda honom i livet.
Min man begick så många misstag.
Det går säkert bättre för dig nästa gång.
Mackenzie har rätt.
En ogift man i Gilead har begränsat inflytande.
Gifter man sig för att få makt blir det inte alltid bra.
Det beror på äktenskapet.
Åh.
Han rör sig alltid mycket när jag har ätit.
Åh.
Vi ska beskydda dig, Serena. Dig och ditt barn.
Pris ske Gud.
Åh, mrs Putnam.
- Gud välsigne er för att ni kom. - Jag hade väl inget val?
Jag vill minnas att det gjorde stor skillnad-
-att Janine kom till sjukhuset när Angela var dålig.
- Jag antar det. - Läkarna är inte...
...särskilt optimistiska.
Jag beklagar, Lydia. Hon var en välsignelse.
Det är hon fortfarande!
- Hon kommer att bli frisk. - Självklart.
Vill du säga hej? Vill du säga hej?
Säg hej.
Angela ska få veta var hon fick sitt vackra leende ifrån.
Och sin snällhet.
Vi glömmer dig aldrig.
Jag skulle tacka för en trevlig kväll...
- ...men det vore inte uppriktigt. - Jag ber om ursäkt.
Jag trodde att du åtminstone skulle få vänta inomhus.
Ja. Jag hade hoppats få prata lite med Anförare Lawrence-
-men det här var väntat.
Män med makt kan inte låta bli att visa alla hur mycket makt de har.
Det har varit intressant att vara här.
Jag har studerat det här landet i så många år.
- Är det annorlunda än du trodde? - Inte direkt.
Ytlig skönhet som gör sitt bästa för att dölja ett enormt hyckleri.
Det är synd att du inte kan se allt vi har åstadkommit här.
- God natt, Serena. - Faktiskt så...
...skulle jag vilja diskutera en sak med dig, om du har en minut?
Kan det inte vänta tills vi kommer hem i morgon?
Jag är hemma.
Va?
Min plats är här.
Det finns så mycket jag vill uppnå. Jag vill stanna här.
Du är äntligen fri. Vill du verkligen... kasta bort det?
Jag vill tacka dig för allt du har gjort för mig.
- Det var mitt jobb. - Men ändå.
Serena...
Det vore ett misstag att stanna här.
Tråkigt att du känner så.
Du måste inse att det här inte är en trygg plats för kvinnor.
Särskilt inte ogifta kvinnor.
Jag tror inte att jag kommer att vara ogift länge till.
- Ska du gifta om dig? - Nej, jag...
Jag sörjer fortfarande.
Kom in.
God kväll, mrs Waterford.
Ni ombeds närvara vid Rådet i morgon klockan 11.00.
- Kan jag bekräfta att ni kommer? - Självklart.
- Har Lawrence kallat till möte? - Jag vet inte, ma'am.
Ordern kom precis från Rådet.
Tack.
Adjö, Serena.
Var försiktig.
June.
Ja. Tack.
Nick?
June. Hej.
Hej.
- Vad skönt att höra din röst. - Detsamma.
Hannah är trygg. Jag pratade inte med henne, men hon mår bra.
- Är hon med Serena? - Nej. Inte sen begravningen.
Vad betyder den lila färgen Hannah hade på sig?
Den betyder att hon är redo.
Redo för vad?
En ny skola.
Döttrar till Överanförare tränas till att bli Hustrur.
Hustrur?
Det är bara förberedelser.
Inget mer än så planeras, så vitt jag vet.
Men hon klarar sig. Hon är tuff, precis som du.
Och paret Mackenzie... De älskar henne verkligen.
Så mycket att de skickar en 12-åring till en Hustruskola?
Ledsen att jag inte kan göra mer.
Du kanske...
Det är mycket begärt, men du kanske kunde byta till hennes distrikt.
Då kunde du hålla ett öga på henne.
- Snälla? - Jag önskar att jag kunde det, men...
Jag har förpliktelser nu.
Nya förpliktelser.
Jag har en fru.
Du vet hur det är här.
Ja.
- Vem är hon? - Hon heter Rose.
Jag har berättat om dig.
- Skulle jag tycka om henne? - Ja.
Ja, det skulle du faktiskt.
- Hur är det med Nichole? - Hon är så fin och smart.
Hon älskar dockan du gav henne.
Hör på, June. Du måste vara försiktig.
Mackenzie är en mäktig man.
Du måste se till att du och Nichole är trygga. Lova det.
Jag lovar.
Vi kommer inte att kunna prata igen på ett tag. Förlåt.
Nej, jag bara...
Jag menar...
Jag förstår.
Du, Nick.
Försök vara lycklig, okej?
Vart har de flyttat henne?
Hon vaknade för några timmar sen. Hon mår lite bättre.
Frisk luft gör henne gott.
God morgon.
Var det du som kallade till möte?
- Nej. - Jaså.
Är nåt på tok?
Nej.
Det är nåt annorlunda med dig.
Serena... förväntar du dig nåt av mig?
Nej, naturligtvis inte.
Förlåt, Serena.
Serena. Välsignad dag.
Välsignad dag, Överanförare.
Vi har tänkt igenom din framtid mycket noga.
Vi har goda nyheter.
Du ges en spännande möjlighet att vara till nytta.
Vi vill att du hjälper oss att öka vårt lands inflytande.
Du blir ett slags global ambassadör.
Inofficiellt, förstås.
Men det vore fördelaktigt om en så kapabel-
-och imponerande kvinna talade å våra vägnar.
Så ni gör ingen plats åt mig här?
Jag... Vi vill att du stannar i Toronto.
Där kan du bäst representera vår heliga republik.
Du är en ovanlig kvinna, Serena.
Och vi har inte...
...den rätta infrastrukturen...
...för att ovanliga kvinnor ska kunna bo inom våra gränser.
Jag behöver personal.
Självklart.
Och en ansenlig budget.
Och beskydd från de som vill skada mig...
...och mitt barn.
Absolut.
Oroa dig inte. Ledarskapet är väldigt angeläget om att det ska lyckas.
Tack.
De bad oss vänta.
Har du ändrat dig?
Vi är tillbaka där vi började.
Hur ska jag kunna skydda min lilla flicka härifrån?
Hur ska jag kunna göra det?
Hon är en fjärdedels Holly...
...och hälften du.
Hon klarar sig.
Hon ska inte bli en Hustru.
Det blir fan inget med det.
Jag ska... Jag hämtar våra grejer. Vi borde åka hem.
- Hon klarar sig. - Okej, tack.
June?
Amerikanerna eskorterar Serena Waterford till Toronto.
- Kommer hon tillbaka? - Till en privat flygplats.
De följer dig till bilen.
Tillbaka till häktet, för tillfället.
Ni verkar ha stöd, mrs Waterford.
Guds tjänare.
Vi är alla här för att sprida Hans ord.
- Vad är det här? - Jag vet inte.
De flyttar inte på sig.
Rör aldrig min dotter igen.
- Kör. - Rör aldrig min dotter igen!
Kör! Backa, nu!
Sanna Gillberg Iyuno-SDI Group