Mami! Kazuko se probrala.
Kazuko! Kazuko, slyšíš mě?
Mami.
Ty hlupáčku.
Jak se opovažuješ zemřít dřív než tvoje matka?
Proč děláš své matce takové starosti?
Řekni nám, co se stalo.
Pane Nakazono.
Já chci mít vlastní podnik.
Nesnesu, aby mě někdo využíval.
Chci být svou paní.
Jak tě tohle zničehonic napadlo?
Jednou to určitě dokážeš.
„Jednou“ mi nestačí. Chci to teď.
Přežila jsem, takže je to můj osud.
Kazuko...
A ze školy odejdu.
Nesnaž se mě zastavit.
Už nikdy nebudu něčí oběť.
ROVNOU DO PEKLA
DRUHÝ DÍL
CENA ZA LITERÁRNÍ PRVOTINU
O heliocentrismu a geocentrismu jste slyšeli, že?
S konceptem zaměstnání to funguje stejně.
Pomáháte svou prací druhým,
nebo pomáháte svou prací sobě?
Když jsem začala podnikat, konečně jsem měla svobodu.
Jako spisovatelka mi asi rozumíte.
Psaní knih nikomu svobodu nedá.
No dobře.
A je to.
Mami, už jsem umytá.
Jsem vyčerpaná. Reinu už koupat nedokážu.
Ona ve vaně vždycky tak divočí.
- Tak. - Od zítřka ji koupeš ty, jasný?
Ano.
Tak, osušíme tě.
Pojď.
- Mami. - No?
Můžu si dát zítra do vany šumivou bombu s medvědem?
- Ano. Ale ty víš, co v ní je? - Ne.
To se zjistí až ve vaně.
A je to.
Je čas jít na kutě.
Lehni si.
- Mami. - Jo?
Pořídíme si pejska?
Vždyť víš, že k babičce zvířata nesmí.
Ale táta mi minule řekl,
že psa mít můžu.
Kdy se můžeme vrátit k tátovi?
Tržní hodnota ženy po třicítce klesá...
Nejdřív budeme chvíli tady.
Pak se přestěhujeme do většího bytu.
Pak si koupíme psa.
Máma musí do práce.
Dobrou!
Poslyšte.
Proč se...
Hele, co je ta Kazuko Hosoki zač?
Teprve sbírám informace, ještě nevím.
Určitě má nějaký svoje tajemství.
Kdo ví.
Říkáte, že jste komička,
ale nikde nevystupujete a nemáte ženský půvab.
Takže vaše mládí je to jediné, na co se spoléháte.
Mami, často se na ni koukáš.
Máš ji ráda?
Jo, mám.
Co se ti na ní líbí?
Je taková osvěžující.
S ničím se nemaže.
Takových lidí dnes moc není.
A navíc...
Co?
Je prachatá.
To je požehnání.
Ty, slibná spisovatelka,
můžeš po deseti letech konečně vydat knížku.
Psát o ní musí bejt zábavný.
Konečně se tvoje knížka bude prodávat.
Jdu ven.
Minori?
Kdy se stěhuješ?
Ještě nevím.
Nemáš třeba chlapa?
Jistěže ne.
Jestli tady budete dlouho, chci, abys platila nájem.
Taky ti hlídám Reinu. Co 30 000 jenů měsíčně?
Prosím, klidně o mých slovech pochybujte.
- Dobře. - Fajn.
Půjdete
rovnou do pekla.
Tak jo.
Už jsem o tomhle domě slyšel, ale vidět ho naživo je zážitek.
Je to jako muzeum umění.
To máte pravdu.
Tak co, jdeme dovnitř?
Dobře.
Ano?
Mám domluvenou schůzku. Katawani.
Vstupte.
Jste očekáváni. Prosím, pojďte dál.
Tiaro.
Vsadím se, že ten pes stál balík.
Posaďte se, prosím.
Jste moji hosté.
Omlouváme se, že vám přiděláváme práci.
Tím se netrapte.
Já služebnictvo nemám, dokonce ani teď ne.
Všechno dělám sama.
Jak se říká, zvyk je železná košile.
Tak to je, když vyrůstáte v chudé rodině.
Domácí bylinkový čaj. Nabídněte si.
Moc hezky voní.
Děkuji.
Vynikající.
Že ano? Bylinky si pěstuji na zahradě.
Teda.
Jestli smím být tak troufalý, máte nádherný domov.
Celý dům stál 1,5 miliardy jenů, to je vlastně nic.
Tolik?
Můj dům v Kjótu stál tři miliardy.
Cože?
Ti tradiční tesaři byli dražší, než jsem čekala.
Než jste čekala...
Neuvěřitelné.
Obscénní projev bohatství, že?
Ne, vůbec ne.
Jen se neostýchejte. Je to pravda.
Co vydělám, bez váhání utratím.
Ráda utrácím za to, co chci.
Lidi mě za to kritizují, ale podle mě je v pořádku být zbohatlík.
Vlastně jsem na to hrdá.
Z naprostého dna jsem se vyškrábala až sem.
K PRONÁJMU
Tady to je.
Prochází tudy spousta lidí.
Cesta vede k nádraží.
Prostor je to malý, ale na skvělém místě.
Tady můžeš podnikat v čemkoli.
Kolik stojí pronájem?
Než ti dají klíče, budou chtít zálohu 380 000 jenů.
Tolik?
Uhradím, co bude třeba.
Výměnou za moje tělo?
Tak nízké mínění o mně máš?
- Jsem investor. Jde mi čistě o byznys. - Byznys?
Chci využít
tvou odvahu a odhodlání.
Inu?
Pane Nakazono.
Já to beru.
Začnu tady a propracuju se do větších prostor.
To rád slyším.
Druhého dne jsem opustila střední školu
a začala se připravovat na otevření.
Obchod byl malinký,
usilovně jsem přemýšlela, v čem mám podnikat.
Přetáhla jsem k sobě sestru, práci v továrně nesnášela.
Každé ráno jsme vstaly ve čtyři, uvařily pět šó rýže
a rukama tvarovaly kuličky, až nám kůže praskala.
Prosím. Děkujeme za návštěvu.
Ráno byly koule a miso polévka.
S kávou zdarma to stálo celkem 50 jenů.
Abychom si udržely stálé zákazníky,
každý den jsme měnily suroviny v koulích i v polévce.
Tumáte, děkuji.
K obědu byl sendvič nebo tondžiru a rýžový set.
S kávou zdarma za 50 jenů.
Hned to bude. Akiko, chci víc nakládaných švestek.
Rychle!
Vaše švestka.
Děkuju.
Moc děkujeme.
Jednou tondžiru.
Jistě, děkuji.
Akiko, jednou tondžiru.
Děkujeme vám.
Co tam děláš, Akiko? Rychle přines tondžiru.
- Ano. - Děkuju.
Děkuji. Tady máte zpátky 50 jenů.
V našem bistru byla zásadní rychlost.
Zákazníci do sebe jídlo házeli,
naše tondžiru byl proto vlažný vývar s kousky.
Děkujeme.
Akiko, nádobí umyješ potom.
- Promiňte. - Ano.
Sendvič, ano?
Jistě, okamžik.
Akiko, přines nejdřív sendvič.
- Ano. - Vteřinku.
Děkujeme.
Odkud pocházíte?
Sendvič? Děkuju.
- Tondžiru. - Hned.
Malé marže s velkým obratem. Obrovský úspěch.
V podnikání musíte vědět, co vaši zákazníci chtějí.
Každý den byl rozhodující zápas se skutečnými lidmi.
Když jenom sedíš u stolu a dumáš,
nepochopíš o lidech vůbec nic.
A jak dlouho jste to bistro vedla?
Asi půl roku.
Jen půl roku? Když bylo tak ziskové?
Objevil se někdo, kdo chtěl bistro koupit
za trojnásobek původní ceny.
Proč jsi to se mnou neprobrala?
Bistro jsem přece řídila já,
tak je na mně, jestli ho prodám.
Byla jsi jenom pomocnice, Akiko.
Nemusím s tebou probírat všechno.
Jenom pomocnice?
Ale víš co?
Chceš mi pomoct rozjet nový podnik?
To bylo za co?
Neměla jsem z továrny nikdy odcházet!
Počkej!
Tohle jsi jí neměla říkat.
Nejsi v právu.
Proč? Dala mi facku.
To snad není možný! Klid...
Hej! Zastav!
Kazuko!
Je to tady!
Můj další podnik byl salonek v Šimbaši.
Chtěla jsem vytvořit místo, kde se můžou bavit mladí obchodníci.
Poskytovali jsme levné služby
a jako hostesky jsem měli neokoukané amatérky.
GRATULUJI KE KLUBU ŽUN EIIČI NAKAZONO
Tady.
Omluvte mě, hned přijdu.
Jen pijte dál. Promiňte.
Vítejte u nás. Zapálím vám.
Díky.
Můj byznys díky tomu vzkvétal.
Atmosféra byla svěží jako nikde jinde,
což k nám přitahovalo muže.
Za rok jsem vyplatila investora
a za pět let jsem uspořila přes tři miliony jenů.
Nástupní plat byl tehdy méně než 20 000 jenů.
Se započtením inflace to je kolik?
Nevím. Vynásob si to 20.
Šedesát milionů?
Bylo mi přes 20.
Teda! Musela jste si každý den opravdu užívat.
Ne, taková zábava to nebyla.
Cože? Vy to nevíte, mamá?
Hostesky v Ginze se o ekonomice bavit umí.
Omlouvám se za svou neznalost.
To je asi tím, že jste nedokončila střední školu.
Bylo to frustrující.
Prosadila jsem se díky odvaze a odhodlání,
ale tehdy mi došlo, že to nestačí.
Abych dokázala, že se mýlí, chodila jsem na vysokou.
Na vysokou školu? Bez dokončené střední?
Nebyla jsem tam oficiálně, samozřejmě.
PRYČ S KIŠIM! NE SMLOUVĚ S USA!
Byli tam mladí lidé zapálení pro ideály,
ale to mi bylo jedno.
Zoufale jsem chtěla překonat překážky tohoto světa.
Přes den škola, v noci práce. Zvládala jsem oboje najednou.
A učila jsem se pilněji než většina studentů.
Samozřejmě bez zaplacení jediného jenu.
Politika. Ekonomie. Filosofie.
Četla jsem vše, co mi přišlo pod ruku.
Nejdřív mi to nedávalo žádný smysl,
ale po roce nebo dvou se to už pomalu skládalo.
Začalo mě to bavit.
Moje touha po vědění rostla
a cítila jsem na sobě, jak rostu i já.
Jenže jsem holt povaha, které nic není dost dobré.
Zákazníci v Šimbaši mě už nudili.
Chtěla jsem se vydat do hlavního ringu.
Myslíte Ginzu?
Vím, že jsi šikovná, ale podnikat v Ginze?
Je ti teprve 23 let. Nespěcháš na to trochu?
Za dva roky je olympiáda v Tokiu.
Ulice budou plné, zaplaví je davy lidí.
Teď, nebo nikdy.
Je to nejnáročnější prostředí v Japonsku.
Proto to chci zkusit.
A nejdrsnější prostředí v Japonsku.
Nebylo by to snadné.
Tady to je.
NEMOVITOST NA PRODEJ
Takhle dobrá nemovitost se objeví zřídkakdy.
Co myslíte?
To je pravda. Místo je to skvělé.
Chci investovat do interiéru a udělat z toho luxusní klub.
Aha, a kolik potřebuješ?
I s mými úsporami dalších pět milionů.
Kazuko.
Víš, jak obrovská suma to je?
Mohla bych za ni mít hezký dům v obvodu Setagaja.
Tohle je úplně jiná úroveň investice.
Chci si tu otevřít podnik.
Prosím, pane Nakazono.
Jsem profesionál.
Jestli to nevyjde,
svoje peníze z tebe vyždímám, i když jde o tebe.
Počítáš s tím?
Ano.
Slibuju, že to vyjde.
Pečlivě zvažuj, co slibuješ.
Riskněte to se mnou znovu. Prosím.
Prosím vás!
- Kazuko, přestaň. Tady ne. - Prosím, pane Nakazono!
Jestli teď nezainvestujete, umřu!
Můj život bude dozajista u konce.
Dobře, zaplatím ti to! Tak už vstaň!
- Opravdu? - Ano.
Děkuji vám, pane Nakazono!
Mám vás tak ráda!
Ty jsi teda číslo.
Budu se snažit ze všech sil!
Počkej!
Hej, stůj!
Dobrý den.
Dobrý den. Dnes máme hezky.
To ano.
Příště se u vás stavím.
Jsi hodná holka, Ajo.
- Jsem starší sestra, je to má práce. - Ano.
Příchod. Příznivé vyhlídky.
Kazuko Hosoki.
Štěstí se na ni usměje. Zažije velký úspěch.
Kazuko a úspěch? Určitě?
- Ano. - Moc vám děkuju.
Ovšem...
Ovšem... co ještě?
Její chamtivost vám bude růst přímo před očima.
Jednou ji ta chamtivost může pohltit.
Je roztomilý.
Konečně klub v Ginze, co?
Jsi skvělá, Kazuko.
Určitě na sebe netlačíš příliš?
Vůbec na sebe netlačím.
Ale ne, proč pláčeš?
- Pojď sem. - Ššš.
Ššš, copak se děje?
- Už jsem tady. Co se děje? - No tak.
No? Copak se ti nelíbí?
Asi je radši s maminkou.
Akiko, teď vážně vypadáš jako maminka.
Baví tě to?
Je to děsná dřina.
A můj manžel moc nevydělává.
Ale nemáš tchyni ani švagrovou, to je fajn, ne?
To je pravda.
Pracovat v klubu v Ginze si neumím představit.
Jsem ráda, že jsem tehdy odešla.
Sačiko?
Nechceš dát výpověď a jít ke mně?
Ani náhodou.
Vyděláš si.
Vezmu si chlapa s domem, s autem a bez tchyně.
Můžu být manažer?
Říkal jsi, že jdeš do firmy, Hisao.
Nesnáším vstávání, nechce se mi tam.
- To myslíš vážně? - No?
Nějak bych tě asi využila.
- Takže mě bereš? - Zvážím to.
Super! Dostal jsem nabídku práce!
Ty seš blbeček.
Byla to nabídka.
- Kazuko. - Hm?
Řekla jsi to mámě?
Ne.
Brzy jí to řeknu.
Vaše objednávka, prosím.
Nech to na mně.
Mami?
- Hele... - Byl tady pan Nakazono.
Aha.
Ty jsi teda vážně číslo.
Díky tvým výdělkům
jsme už splatili všechny dluhy.
Ale víš, Kazuko,
pět milionů jenů je děsivá suma.
Neboj se. Určitě se mi to povede.
Věřím tomu.
Když je žena takto tvrdá,
nenajde jako žena štěstí.
Jednou se přece vdám.
A děti chci taky.
Mít klub v Ginze není moje konečná ambice.
Já chci všechno.
Byla jsem dnes u věštce. Chtěla jsem, aby ti věštil.
Řekl, že jednoho dne tě tvoje chamtivost pohltí.
To je směšné.
Věštění je očividný podvod.
Bojím se o tebe.
To je všechno, co pro tebe teď můžu udělat.
KLUB KAZUSA
Megumi mě o něco poprosil.
Aha.
Konečně je to tady, Kazuko.
- Hned jsem zpátky. - Dobře.
Dobrý večer.
Dobrý večer, paní Kazuko.
Dnes klub Kazusa otevírá.
Spoléhám na vás.
Dáme do toho vše.
Připijme si.
Mamá!
Vítejte, pane Mizuno. Děkujeme, že jste přišli.
Mockrát vám děkuji.
To jen díky vám jsme mohli otevřít.
Brzy zase přijďte.
Děkujeme.
Vítejte u nás.
Jsem ráda, že jste přišel, pane Takahaši.
Dobrý večer. Smím k vám?
Vítejte.
Ó, pan Nakazono!
Ahoj.
Teď máme místa jen u baru.
Přišel jsem se jenom podívat.
Co? Ne, prosím, něco si dejte.
Tak možná jedno pivo.
Dobře!
Tudy.
Vypadá to tady úchvatně.
Kazuko na tom tvrdě dřela.
Ty jsi tady očividně jako doma, Hisao.
To je tím oblečením.
Tady.
- Pivo, prosím. - Vítejte. Hned to bude.
Pana Nakazono si zapamatuj. Je to náš investor.
Uložím si vás do paměti, pane.
Děkuji.
Pane Nakazono.
Vítám vás.
Rozjela jsi to výtečně.
Bez vaší pomoci bych to nedokázala.
Taky ses přede mnou plazila uprostřed Ginzy.
Všichni se na mě dívali, jako bych byl nějaký zloduch.
Měl jsem snad na výběr?
- Dobře to na vás zahrála. - To ano.
Tak hezký večer.
Děkuji.
Smím si od vás nalít?
Kazuko, tobě já neodmítnu nic.
Děkuji.
Možná už to víš,
ale v Ginze obcházejí příšery.
Měj se pořád na pozoru.
Budu dřít jako mezek, abyste mě nemusel ždímat.
Tak na úspěšnou budoucnost Kazusy.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Klubu se i nadále dařilo?
Ano, i to byly šťastné časy.
Zažívali jsme rychlý ekonomický růst.
Díky mé sečtělosti
k nám začali chodit i politici a finančníci.
Nemusela jsem se nechat vyždímat.
Panu Nakazanovi jsem ty peníze vrátila za rok.
Teda, to bylo vážně období snů, že ano?
Dnes lidi drtí realita, nic nechtějí zkusit.
Zapomínají snít.
- Připravím nám kávu. - Co?
- Děkujeme. - Odnesu to.
Děkujeme vám.
Dneska už je to nuda, že?
Bez snu nikdy nic nezačneme.
Bez touhy nikdy nic nezískáme.
Vy máte nadprůměrně silné touhy, že ano?
I chamtivost.
To byl kompliment.
Máš pravdu. Jsem chamtivá.
PERSONÁLNÍ ZMĚNY ZPRÁVY Z EKONOMIKY A KULTURY
NOVÝ MINISTR DOPRAVY AKIMICU NABEŠIMA
SRDEČNĚ ZDRAVÍ KAZUKO HOSOKI
A je to.
Mamá!
- Čekáme na vás! - Vítejte u nás.
Pardon.
Dejte si pití.
Děkuji vám.
- Aha? - Náš nováček Mita.
Povede hotel, který otevíráme v Akasace.
Těší mě. Jsem Kazuko, majitelka.
Mita, těší mě.
Nad čím ses tak zamyslel?
Copak, zamiloval ses?
Koneckonců, taková kráska se hledá jen těžko.
Vy jste lichotník, pane Nišioko.
Ale víš, Mito,
kdybys ji chtěl, máš velkou konkurenci.
Většina místních hostů je nechutně bohatá.
My, co pijeme z rozpočtu firmy, tady nemáme šanci.
Naši zákazníci jsou pro nás bohové.
Ke všem se chovám stejně.
Ano? Pak možná mám šanci.
- Prosím. - Díky.
- Dovolte. - Děkuju.
Mito, nechceš pak mamá pozvat na „after“?
Co je „after“?
Cože? Tys nikdy neslyšel o „after“?
To je osobní schůzka po zavíračce.
Aha.
Ehm...
Máte dnes volno?
Bože můj! Ty se s tím teda nepáráš.
Omlouvám se, už něco mám.
Není tak snadné ji svést. Musíš za ní chodit každý večer.
Ale nováček nemůže rozhazovat firemní peníze.
Mamá je jako nedosažitelná květina na nejvyšším horském vrcholu.
To je přehnané. Prosím, klidně přijďte každý den.
Ano, pane Mito?
Mamá, to by ho zruinovalo.
- Ano? - Jo.
Tak to se omlouvám.
Květiny na prodej.
Chcete si koupit květiny?
Budeme vás čekat.
Pan Kamijama, tři lidé za 30 minut.
Dobře.
- Vítejte. - Vítejte.
Pane Mito, tak vy jste přišel?
Vezmu vám tašku.
- Přišel jste sám? - Ano.
Tohle mi dneska přišlo do kanceláře.
A...
Prosím.
Děkuji.
Pojďte se mnou, prosím.
Ne, to nic.
- Já... - Promiňte.
Smím vás pozvat na „after“?
Je mi líto, tento měsíc mám každý večer plno.
Rozumím.
Dobrou chuť.
Ale, vítejte.
Vítejte.
Ségra.
No?
Pan Mita sem chodí třikrát týdně. Je to v pořádku?
Já vím, hodně u nás utrácí.
Vždy platí hotově a s úsměvem.
Je to mladý podnikatel, víš?
Myslíš, že zpronevěřuje peníze?
Ani náhodou. Vypadá příliš čestně.
To jsou muži, na které si máš dávat pozor.
Celý klub je rezervovaný pro členy parlamentu.
A to včetně ministra Nabešimy.
Buďte obezřetné, nepřipusťte žádné chyby.
Ano.
Takže, spoléháme se na vás.
- Je to pravda? - No určitě.
Bože, to je dobrota.
S krásnými dámami se pije snadno.
Pane ministře, děkujeme, že jste tu.
O vašem klubu slýchám už delší dobu,
tak jsem vás chtěl navštívit.
Fámy nelhaly. Jste krásné.
Snad vás uvidíme častěji.
Ano, jistě.
Prosím.
Madam, je tady pan Mita.
Hned se vrátím.
Dobře.
- Pane Mito. - Prosím.
Děkuji vám.
Omlouvám se, dnes tu máme rezervaci.
Aha, opravdu? Tak to já přijdu příště.
- Promiňte. - To jsi ty, Marohiko?
Pane Nabešimo!
To je ale náhoda.
Aha, tak vy sem taky chodíte?
Pane ministře, vy pana Mitu znáte?
Jistě. Jeho otec je jedním z mých sponzorů.
Velký vlastník půdy v Šizuoce.
Vlastník půdy?
Prodal tři hory na stavbu nové železnice.
Rodina je teď ohromně bohatá, že?
Aha.
Vy jste ale velký tajnůstkář, pane Mito.
Připojila jste se ke mně dnes kvůli mému otci?
Ne. Propadla jsem vašemu zápalu.
A měla jsem obavy o vaši peněženku.
Ale nebylo třeba se bát.
Jsem šťasten,
že jste na mě myslela, paní Kazuko.
Zdá se, že jste to neřekl ani svým kolegům.
Ještě se zaučuju a nechci, aby se ke mně chovali jinak.
A co plánujete do budoucna?
Jednoho dne budu muset převzít rodinný podnik.
Můj otec a jeho předci se spokojili s vlastnictvím půdy.
Já jsem jiný.
Chci náš majetek využít a začít podnikat.
Aha, a v čem?
Chci postavit
vlastníma rukama hotel.
Hotel?
Ano.
V Americe je město jménem Las Vegas.
Je tam několik obrovských hotelů napojených na divadla a kasina.
Moje rodina má na pobřeží 100 000 tsubo pozemků.
Využiju tu půdu a...
No,
zatím je to jenom sen o snu.
Takže hotel?
Výtečný nápad.
Vítejte.
Pane Mito, jste celý mokrý.
- Přines ručník. - Jo.
Prosím, pojďte dál.
Co se děje?
Můj otec
náhle zemřel na infarkt.
Cože?
Musím hned odjet na venkov.
A musel jsem dát výpověď.
Aha.
Dovolte mi vyjádřit upřímnou soustrast.
Myslím, že se už nikdy neuvidíme.
Děkuji vám za všechno.
Tady je ručník.
- Deštník, rychle. - Deštník?
Pane Mito!
Pane Mito.
Prosím, vezměte si tento deštník.
Co když...
Co kdybych vás požádal, abyste šla se mnou?
Co kdybych vás požádal
o ruku, abychom si plnili sny společně?
Omlouvám se.
Co to tady plácám?
Zapomeňte na to.
Když jsem o tom sňatku slyšel, moc jsem tomu nevěřil,
ale tento dům mě přesvědčil.
To děvče je ambiciózní.
Usadila se přesně tam, kam patří.
Bála jste se, že se nevdá,
a teď se bojíte, protože se vdala.
V tak velké zahradě se ztratíš.
Je to obrovský dům.
Hisao, klub v Ginze teď vedeš ty?
Přesně.
A zvládneš to?
Nech to na mně.
Nedělám si velké naděje.
Říkej si, co chceš.
Vždycky jsem si myslela, že Kazuko se vdá kvůli penězům,
ale že vyvdá tolik...
Jo, tohle není jenom dům a auto.
Překonala tě, Akiko. Vsadím se, že žárlíš.
Blbečku.
Ty manželství vůbec nechápeš.
Je v něm tolik skrytého.
Naše první novomanželská noc.
Dokonce i já jsem byla trochu nervózní.
Ani v nejdivočejších snech
by mě nenapadlo, k čemu dojde o pouhý týden později.
Překlad titulků: Lucie Olešová