Mamma, Kazuko våknet.
Kazuko! Kan du høre meg?
Mamma.
Din idiot.
Hva slags datter dør før moren sin?
Hvorfor bekymrer du moren din sånn?
Fortell hva som skjedde.
Herr Nakazono.
Jeg vil ha min egen virksomhet. Jeg hater å bli utnyttet av andre.
Jeg vil eie en selv.
- Hvor kommer dette fra? - Du lykkes nok en dag.
Nei, det må skje nå. Jeg overlevde, så dette må være mitt kall.
Kazuko...
Og jeg skal slutte på videregående. Ikke prøv å stoppe meg.
Jeg skal aldri være noens offer igjen.
WAKOSHAS LITTERÆRE DEBUTANTPRIS
Hørt om heliosentriske og geosentriske teorier?
Det samme gjelder jobb.
Beveger du deg rundt og hjelper andre eller deg selv?
Da jeg startet min egen virksomhet, var jeg endelig fri.
Som forfatter forstår du det nok.
Man blir ikke fri av å være forfatter.
Greit.
- Puh. Sånn, ja. - Mamma, jeg har tatt et bad.
Jeg er utslitt. Jeg orker ikke å bade Reina lenger.
- Hun blir så opprømt. - Sånn, ja.
Du har badetjeneste fra og med i morgen.
Ok.
Sånn.
La oss tørke deg.
Sånn, ja.
Mamma? Får jeg bruke den brusende bjørne-badebomben i morgen?
- Ja, men ser du hva som er inni? - Nei.
Det er et mysterium til det kommer ut.
Sånn, ja.
Ok, tid for å sove. Vi legger oss ned.
Mamma, kan vi få en hund?
Vi kan som sagt ikke ha kjæledyr hos bestemor.
Men sist jeg traff pappa, sa han at jeg kunne få det.
Når kan vi dra tilbake til pappas hus?
En kvinnes markedsverdi stuper når...
Når vi har bodd her en stund, skal vi to flytte inn i et større hjem.
- Da kan du få en hund. - Er det sant?
Mamma skal på jobb nå. God natt!
Du.
Hvorfor...
Hva slags person er Kazuko Hosoki?
- Jeg har ikke samlet nok informasjon ennå. - Hun har sikkert en skjult side ved seg.
Hvem vet?
Du sier du er komiker, men du har ingen prestasjoner og mangler kvinnelig sjarm.
Det vet du, så du setter din lit til din ungdom.
Mamma, du ser ofte på programmet hennes. Liker du henne?
- Ja, det gjør jeg. - Hva liker du ved henne?
Hun er så forfriskende.
Hun snakker rett fra levra. Ikke mange er sånn i dag.
- Og dessuten... - Hva?
Hun har penger. For en velsignelse.
Du, en lovende ny forfatter, kan endelig publisere din andre bok etter et tiår.
Det høres gøy ut å skrive en bok om henne. Og denne boken vil faktisk selge.
- Jeg går nå. - Når flytter du ut, Minori?
- Jeg er ikke sikker. - Har du ingen å gifte deg med?
Selvsagt ikke.
Skal du bo her lenge, vil jeg at du skal betale leie.
Jeg har tatt meg av Reina òg. Hva med 30 000 yen i måneden?
Du kan tvile på mine ord om du vil.
- Greit. - Bra.
...du går rett til helvete.
Sånn, ja.
Jeg har hørt om dette stedet, men det er helt fantastisk.
- Det er som et kunstmuseum. - Det er sant.
- Skal vi gå inn? - Ok.
Hallo?
- Jeg heter Kawatani. Vi har et møte. - Kom inn.
Vi har ventet dere. Kom inn.
Tiara.
Den lille er nok verdt en pen slant også.
Bare bli sittende. Dere er gjestene mine.
- Beklager at du måtte gjøre alt dette. - Det er ikke noe problem.
Jeg klarer meg uten hushjelper, selv nå. Jeg gjør alt selv.
Som man sier: "En leopard kan ikke endre flekkene."
Slikt skjer når man vokser opp i en fattig familie.
Hjemmelaget urtete. Kos dere.
- Fin aroma. - Takk.
- Den er nydelig. - Ikke sant? Jeg dyrker urtene i hagen.
Jøss. Og du har et veldig fint hjem.
Huset kostet bare 1,5 milliarder yen.
- 1,5 milliarder... - Huset mitt i Kyoto kostet tre milliarder.
Hva?
De førsteklasses snekkerne brukte mer penger enn forventet.
- Mer enn forventet... Dette er utrolig. - En obskøn fremvisning av rikdom, hva?
- Nei, på ingen måte. - Bare si det. Det er sannheten.
Jeg bruker det jeg tjener, uten å nøle. Jeg pøser gjerne ut for det jeg vil ha.
Jeg blir kritisert for det, men jeg syns det er greit å være nyrik.
Jeg er faktisk stolt av det.
Jeg startet med ingenting og har jobbet meg helt opp hit.
LEDIG LOKALE
Vi er fremme.
- Mange går forbi her. - Det er en bakvei til stasjonen.
Lokalet er bare på ti kvm, men beliggenheten er førsteklasses.
- Du kan drive hva du vil. - Hvor mye vil det koste å leie?
Med depositum og husleie trenger du 380 000 på forskudd.
- Så mye? - Jeg dekker det du ikke kan betale.
I bytte mot kroppen min?
Har du så lave tanker om meg? Dette er bare forretninger.
Forretninger?
Jeg vil ta en sjanse på tælen og besluttsomheten din. Hva sier du?
Herr Nakazono.
Jeg tar det. Jeg begynner her og jobber meg opp til større lokaler.
Det er den rette ånden.
Dagen etter sluttet jeg på videregående og begynte å gjøre meg klar til å åpne.
Jeg hadde bare ti kvm og lurte fælt på hva slags virksomhet jeg skulle starte.
Jeg fikk med meg søsteren min siden hun hatet fabrikkjobben.
Vi våknet klokken fire hver morgen, kokte ni liter ris
og laget bolle etter bolle med hendene til de ble rynkete.
Vær så god. Takk for besøket.
Frokost var risboller og misosuppe. Med gratis kaffe ble det 50 yen totalt.
For å holde stamgjestene interesserte endret vi ingrediensene hver dag.
Vær så god. Takk.
Lunsj var smørbrød eller tonjiru med ris. Med gratis kaffe ble det 50 yen totalt.
Kommer straks. Akiko, vi trenger mer syltet plomme.
Skynd deg.
- Her er plommen. - Takk.
Tusen takk.
- Jeg tar en tonjiru. - Skal bli.
Akiko, en tonjiru.
Takk.
Hva gjør du, Akiko? Skynd deg med tonjiruen.
- Greit. - Takk.
Takk. Og 50 yen tilbake.
I denne bransjen var tid alfa og omega.
Kundene kastet i seg maten, så tonjiruen var lunken og inneholdt små biter.
Takk.
Akiko, vask opp senere.
- Beklager. - Ok.
Et smørbrød, ikke sant? Ok, et øyeblikk.
Akiko, hent smørbrødet først.
- Ok. - Et øyeblikk.
Takk.
Hvor er du fra?
Smørbrød? Takk.
- En tonjiru. - Skal bli.
Små marginer med stort salg var en stor suksess.
Nøkkelen til forretninger er å vite hva kundene vil ha.
Hver dag var en viktig kamp med ekte folk.
Om du bare sitter ved pulten og funderer, vil du ikke forstå noe om folk.
Hvor lenge drev du butikken?
- Kanskje et halvt år. - Bare et halvt år, med så høy fortjeneste?
Noen tilbød seg å kjøpe virksomheten for tre ganger det jeg betalte for den.
Hvorfor snakket du ikke med meg først?
Jeg ledet virksomheten, så det var opp til meg om vi stengte eller solgte.
Du var bare hjelpen, Akiko. Jeg trenger ikke å snakke med deg om alt.
Bare hjelpen?
Uansett, vil du hjelpe meg med en ny virksomhet jeg starter?
Hva var det for?
Jeg burde aldri ha sagt opp jobben min for deg.
Vent!
- Du burde ikke ha sagt det slik. - Du er skurken her!
Hvorfor? Hun fiket til meg.
Du er ikke til å tro. Rolig...
- Du! Stopp! - Kazuko!
Nå gjør vi det!
Mitt neste foretak var en vertinnebar i Shinbashi.
Et sted hvor Ponys stamgjester, unge forretningsmenn, kunne more seg.
Vi tilbød lave priser med ferske, nye amatører som vertinner.
GRATULERER MED KLUBBEN - EIICHI NAKAZONO
- Her borte. - Jeg er straks tilbake.
Fortsett å drikke. Ha meg unnskyldt.
Velkommen. Jeg tenner den for deg.
Takk.
Derfor blomstret virksomheten min.
Den hadde en frisk stemning ulikt noe annet sted i Ginza, noe som tiltrakk menn.
Jeg betalte tilbake investoren på et år og sparte over tre millioner på fem år.
En startlønn på den tiden var mindre enn 20 000 yen.
- Hvor mye er det justert for inflasjon? - Jeg er ikke sikker. Bare gang det med 20.
- Seksti millioner? - Tidlig i tjueårene.
Jøss, hver dag må ha vært kjempegøy.
Vel, faktisk ikke.
Kom igjen, vet du ikke engang det, frue?
Vertinner i Ginza forstår slikt økonomisk prat.
- Beklager uvitenheten min. - Det er vel fordi du hoppet av skolen.
Det var frustrerende.
Jeg hadde klart meg med tæl og besluttsomhet før det,
men jeg innså at det ikke var nok.
Jeg ville bevise at de tok feil og gikk på college.
Vent nå litt, college? Du hoppet jo av videregående.
Jeg var ikke registrert, så klart.
Ned med Kishi! Nei til sikkerhetsavtalen!
Det var mange høylytte og engasjerte unge folk der, men jeg brydde meg ikke.
Jeg var desperat etter å overleve denne verdens motgang.
Studier om dagen, jobb om natten. Jeg gjorde begge deler samtidig.
Og jeg studerte mye mer enn de fleste studentene der.
Selvsagt uten å betale noe for det.
Politikk. Økonomi. Filosofi. Jeg leste alt jeg fikk tak i.
I begynnelsen var det bare svada,
men det begynte langsomt å gi mening etter et år eller to.
Jeg begynte å nyte det.
Mitt begjær etter kunnskap ble sterkere, og jeg merket at jeg vokste litt hver dag.
Men jeg er jo grådig av meg.
Jeg gikk lei av kundene i Shinbashi.
Jeg ville konkurrere på den ultimate scenen.
Mener du Ginza?
Jeg vet du er dyktig, men en virksomhet i Ginza?
Du er bare 23 år. Forhaster du deg ikke litt?
OL i Tokyo er om to år. Da vil disse gatene være enda travlere.
Det er nå eller aldri.
Men standarden her er høyere enn noe annet sted i Japan.
Det er derfor jeg vil prøve.
Det er også det hardeste. Det er ikke så lett som du tror.
Vi er fremme.
LOKALE TIL SALGS
Et så godt lokale er et sjeldent funn. Hva syns du?
Det er sant. Det har førsteklasses beliggenhet.
Jeg skal bruke mye på interiøret og konkurrere som en toppklubb.
- Hvor mye trenger du? - Jeg mangler fem millioner yen.
Kazuko, vet du hvor mye penger det er?
Det er nok til et fint hus i Setagaya.
Denne investeringen er på et helt annet nivå.
Jeg vil åpne en virksomhet her. Vær så snill, herr Nakazono.
Jeg er profesjonell.
Hvis dette mislykkes, skal jeg skvise pengene ut av deg.
Er du klar for det?
- Ja. Jeg lover at jeg skal lykkes. - Man skal ikke ta lett på løfter.
Sats på meg igjen. Vær så snill.
Vær så snill!
- Slutt. Ikke gjør dette her. - Vær så snill, herr Nakazono!
Hvis du ikke investerer, så dør jeg! Livet mitt er over nå.
- Greit, jeg skal betale! Bare kom deg opp! - Er det sant?
Tusen takk, herr Nakazono! Jeg elsker deg!
Du er uregjerlig.
Jeg skal gjøre mitt beste!
Vent!
Du, vent!
- Hallo! - Hallo. Fint vær.
- Ja visst. - Jeg kommer på besøk neste gang.
- Så snill du er, Aya. - Det er min jobb som storesøster.
Gunstige utsikter. Kazuko Hosoki.
Lykken smiler til henne. Hun vil nyte stor suksess.
Vil hun det? Er du sikker?
- Ja. - Tusen takk.
- Når det er sagt... - Hva er det?
Grådigheten hennes vil vokse foran øynene på deg.
En dag kan grådigheten svelge henne hel.
Så søt.
- Endelig en klubb i Ginza, hva? - Du er fantastisk, Kazuko.
Er du sikker på at du ikke presser deg selv for hardt?
Jeg presser meg ikke hardt i det hele tatt.
Hvorfor gråter du?
- Kom hit. - Så, så.
Så, så. Hva er galt?
- Jeg har deg. Hva er galt? - Så, så.
- Hva er i veien? - Hun vil visst helst være hos moren.
Akiko, du ser virkelig ut som en mor nå. Er det gøy?
Alt er en kamp. Og mannen min tjener dårlig.
Men er det ikke fint uten svigermor eller svigerinne?
Det er det.
Huff, tenk å jobbe på en klubb i Ginza. Jeg er glad jeg trakk meg etter krangelen.
Sachiko. Vil du si opp jobben i firmaet og jobbe for meg?
- Aldri i livet. - Du vil tjene penger.
Jeg gifter meg med en fyr med hus, bil og ingen svigermor.
- Kan jeg få bli manager? - Du skulle jo jobbe i et firma, Hisao.
Jeg hater morgener, så jeg er usikker.
- Mener du alvor? - Vel?
- Du kan vel være til nytte. - Så jeg er ansatt?
- Jeg skal vurdere det. - Herlig! Det er et jobbtilbud!
- Du er en idiot. - Det var et ordentlig tilbud.
Kazuko. Har du sagt det til mamma?
Nei. Jeg skal gjøre det snart.
Her er bestillingen din.
Jeg tar over.
- Hør her, mamma... - Jeg hørte fra herr Nakazono.
- Jeg skjønner. - Du er noe for deg selv.
Takket være pengene du har tjent, har vi slettet gjelden vår.
Men fem millioner yen er skremmende mye penger, Kazuko.
Jeg kommer til å lykkes. Det føler jeg meg trygg på.
Når en kvinne spiller tøff, vil hun ikke finne lykke som kvinne.
Jeg skal gifte meg en dag, og jeg vil også ha barn.
Jeg skal ikke bare ha en klubb i Ginza. Jeg akter å få alt jeg vil ha.
I dag ba jeg en spåmann lese fremtiden din.
Han sa at grådighet vil svelge deg hel en dag.
Det er latterlig. De greiene er åpenbart en bløff.
Jeg bekymrer meg for deg.
Det er alt jeg kan gjøre for deg nå.
Megumi ba meg nettopp om en tjeneste.
- Jeg skjønner. - Dagen har endelig kommet, Kazuko.
- Jeg er straks tilbake. - Ok.
- Hallo, alle sammen. - Hallo, frøken Kazuko.
Endelig skal Kazusa åpne. Jeg regner med dere, alle sammen.
Vi skal gi alt.
La oss skåle.
Frue.
Velkommen, herr Mizuno. Takk for at du kom.
Gratulerer.
Det er takket være dere. Jeg håper å se dere igjen snart.
Takk.
Velkommen.
Jeg er så glad for at du kom, herr Takahashi.
God kveld. La meg slå meg ned.
Velkommen.
- Å, herr Nakazono! - Hei.
- Vi har bare ledige plasser i baren nå. - Jeg kom bare for å sjekke stedet.
- Hva? Ta i hvert fall en drink. - Kanskje bare én.
Greit! Denne veien.
- Jøss, det er travelt her inne. - Kazuko har jobbet seg i hjel for dette.
- Du ser også ut til å høre hjemme her. - Det må være antrekket. Her borte.
- En øl, takk. - Velkommen. Kommer straks.
Du må huske herr Nakazono. Han er investoren vår.
Jeg skal sørge for å huske deg.
- Takk. - Herr Nakazono.
Velkommen.
- Du har fått en helt suveren start. - Jeg hadde ikke klart det uten din hjelp.
Tenk at du tryglet midt i Ginza. Alle så på meg som om jeg var en skurk.
Jeg hadde ikke noe valg.
- En godt forkledd trussel, hva? - Det vil jeg si.
- Kos deg. - Takk.
- Får jeg ta en med deg? - Jeg klarer ikke å si nei til deg, Kazuko.
Takk.
Dette vet du kanskje allerede, men det er monstre i Ginza.
Vær alltid på vakt.
Jeg skal jobbe meg i hjel så du slipper å skvise penger ut av meg.
For Kazusas fremtidige suksess...
- Skål. - Skål.
Fortsatte klubben å blomstre?
Ja, det var også heldige tider. Vi var midt i en rask økonomisk vekst.
Takket være studiene begynte politiske og økonomiske kakser å besøke oss også.
Jeg trengte ikke å bli skvist.
Jeg betalte herr Nakazono tilbake på et år.
Jøye meg, det var virkelig en tid med håp og drømmer, hva?
Nå er folk knust av virkeligheten og vil ikke engang prøve. De glemmer å drømme.
- Jeg lager kaffe. - Hva?
- Takk. - Jeg tar dem.
Takk skal du ha.
Dette er kjedelige tider, hva? Ingenting begynner uten en drøm.
Uten begjær kan ingenting oppnås.
Du er en kvinne med sterkere begjær enn folk flest, hva? Grådig, til og med.
Det var et kompliment.
Du har rett. Jeg er grådig.
PERSONALENDRINGER
DEN NYE SAMFERDSELSMINISTEREN AKIMITSU NABESHIMA
AV HELE MITT HJERTE, KAZUKO HOSOKI
Sånn.
- Hei, frue! Jeg har ventet på deg! - Velkommen.
- Unnskyld meg. - Ta en drink, frue.
Takk.
Nykommeren vår, Mita. Han har ansvaret for hotellet vi åpner i Akasaka.
Hyggelig. Kazuko, eieren.
Mita. Hyggelig.
- Hvorfor ble du satt ut? - Forelsket du deg?
- En slik skjønnhet er vanskelig å finne. - Du er så veltalende, herr Nishioka.
Men du vet, Mita, hvis du vil ha henne, får du tøff konkurranse.
De fleste kundene her er søkkrike.
Vi som spiser på firmaets regning, er sjanseløse.
Kundene våre er som guder. Jeg behandler alle likt.
Å? Kanskje jeg har en sjanse, da.
- Vær så god. - Takk.
- Tillat meg. - Takk.
Mita, kanskje du kan invitere henne på en after?
- Hva er en after? - Har du aldri hørt om en after?
Det er å gå på en date etter at klubben stenger.
Jeg skjønner.
- Har du planer i kveld? - Skal du bare prøve deg?
Beklager, jeg har en forpliktelse.
Hun lar seg ikke forføre så lett. Du må besøke henne hver kveld.
Men vi kan ikke la en fersking bruke selskapets midler.
Hun er så å si en uoppnåelig blomst på de høyeste toppene.
Ikke vær sånn. Bare kom innom hver dag.
Ok, herr Mita?
Det ville slått ham konkurs, frue.
- Det ville det, hva? - Ja.
Beklager.
Blomster til salgs. Vil dere ha blomster?
Vil du ha blomster?
Ok, vi skal være klare.
- Herr Kamiyama, tre personer, om 30 min. - Greit.
- Velkommen. - Velkommen.
Herr Mita, kom du på besøk?
Jeg tar stresskofferten for deg. Kommer du alene i dag?
Ja. Dette ble levert til kontoret mitt i dag.
- Vær så god. - Takk.
Denne veien, takk.
- Det er ingenting. - Unnskyld meg.
Får jeg invitere deg på en after?
Jeg er dessverre booket hver kveld denne måneden.
Jeg skjønner.
Vel bekomme.
Velkommen.
Kazuko.
Herr Mita har kommet tre ganger i uken. Er det greit?
Jeg vet det. Han har brukt mye penger.
Han betaler alltid kontant med et smil. Han er en ung forretningsmann.
Tror du han underslår penger?
- Aldri i livet. Han er for firkantet. - Det er sånne menn du må passe deg for.
Hele klubben er reservert for medlemmer av Japans Riksdag i dag.
Det inkluderer minister Nabeshima. Pass på å ikke gjøre noen feil.
- Skal bli, frue. - Vi regner med dere i dag også.
- Er det sant? - Ja visst.
Jøss!
For en glede! Dere skjønnheter får alkoholen til å gli ned.
Takk for at du kom i dag, minister.
Jeg har visst om klubben din en stund, så jeg ville komme på besøk.
- Ryktene var sanne. Alle er vakre. - Håper du fortsetter å besøke oss.
- Ja, selvsagt. - Vær så snill.
Frue. Herr Mita er her.
Jeg er straks tilbake.
Greit.
- Herr Mita. - Vær så god.
Takk.
Beklager, det er fullt i dag.
Er det sant? Da kommer jeg innom en annen gang.
- Beklager. - Er det deg, Marohiko?
Å, herr Nabeshima!
For et sammentreff. Er du også stamgjest her?
Minister, kjenner du herr Mita?
Selvsagt. Faren hans er en av mine støttespillere.
- En stor grunneier i Shizuoka. - En stor grunneier?
De solgte tre fjell til de nye lyntogene. Nå er de obskønt rike, ikke sant?
Jeg skjønner.
Du var så hemmelighetsfull om deg selv, herr Mita.
Ble du med meg i kveld fordi du hørte om faren min?
Nei, jeg ga etter for entusiasmen din.
Jeg uroet meg for økonomien din. Men det trengte jeg visst ikke å gjøre.
Jeg er så glad for at du tenkte på meg, Kazuko.
Du har visst ikke sagt det til kollegaene dine heller.
Jeg er fortsatt under opplæring og vil ikke ha forskjellsbehandling.
- Hva er fremtidsplanene dine? - Jeg må ta over familiebedriften en dag.
Faren min og alle før ham var fornøyd med å være grunneiere.
Men ikke jeg. Jeg vil bruke ressursene våre til å starte en bedrift.
Hva slags bedrift?
Jeg vil bygge et hotell med mine egne hender.
- Et hotell? - Ja.
I USA er det en by som heter Las Vegas.
Den har flere enorme hoteller knyttet til teatre og kasinoer.
Familien min har 330 000 kvadratmeter jord ved kysten. Jeg skal bruke den og...
Vel, det er bare en drøm i en drøm.
Et hotell, hva? Så flott.
- Velkommen. - Velkommen.
Herr Mita, du er klissvåt.
- Hent et håndkle. - Ok.
Kom inn.
Hva er i veien?
Faren min døde brått av et hjerteinfarkt.
Hva?
Jeg drar tilbake til landsbygden. Jeg har måttet si opp jobben.
Jeg skjønner. Du har min dypeste medfølelse.
Jeg tror ikke vi vil møtes igjen.
Takk for alt.
Her er håndkleet.
- Hent en paraply til meg. - En paraply?
Herr Mita.
Herr Mita. Bruk paraplyen, er du snill.
Hva om...
Hva om jeg ba deg bli med meg?
Hva?
Hva om jeg fridde til deg, og vi prøver å realisere drømmene våre sammen?
Beklager. Hva er det jeg sier?
Glem at jeg sa noe.
Jeg kunne ikke tro at Kazuko skulle gifte seg, men huset overbeviste meg.
Den jenta er veldig ambisiøs.
Hun finner seg til rette akkurat der hun hører hjemme.
Du var redd hun ikke skulle gifte seg, og nå uroer du deg for at hun skal det?
Hurra!
Dette stedet er så stort at man kan gå seg vill her.
- For et stort hjem. - Hisao, du driver klubben i Ginza nå?
- Det stemmer. - Vil du klare deg?
Bare overlat det til meg.
- Jeg har ikke store forhåpninger. - Si hva du vil.
Jeg trodde alltid Kazuko ville gifte seg rikt, men ikke så rikt.
Ja, det er noe helt annet enn å ville ha hus og bil.
Hun overgikk deg, Akiko. Du er sikkert misunnelig.
- Din idiot. Du forstår ikke ekteskap. - Det kommer med ekstra bagasje.
Vår første natt som nygifte. Det var litt nervepirrende, selv for meg.
Jeg kunne aldri i mine villeste drømmer
ha forestilt meg hvordan ting ville bli en uke senere.
Tekst: Rune Kinn Anjum