PŘÍBĚH VYCHÁZÍ ZE SKUTEČNÝCH UDÁLOSTÍ
A JE ZCELA FIKTIVNÍ
ROVNOU DO PEKLA
PRVNÍ DÍL
SEDM LET PO SOBĚ PŘES 30 000 SEBEVRAŽD
Dobrý den.
Zdravím.
Naše včerejší sledovanost dosáhla 25,3.
- O dva body víc než minulý týden. - Aha.
Vás včerejší proslov byl vskutku fenomenální.
- Hodnocení stoupá... - Kazuko Hosoki.
Nejslavnější věštkyně v Japonsku.
Snad každý by si od ní chtěl dát vyložit budoucnost.
Její kniha Astrologie šesti hvězd vyšla v roce 1982
a prodalo se přes 50 milionů kopií.
Je v Guinessově knize rekordů jako nejprodávanější kniha o věštění.
Když paní Hosoki začala vystupovat v televizi,
její příkrost a upřímnost ji vynesly velkou popularitu.
Vládne světu zábavy jako královna sledovanosti
a navíc se těší obrovské slávě a bohatství.
Zároveň není nouze o ty, kteří nenávidí její arogantní povahu.
Do novin občas proniknou i temné fámy,
obvinění, že je nepoctivá věštkyně nebo dokonce podvodnice.
Kdo Kazuko Hosoki vlastně je?
Vezmu do rukou její dosavadní život
a stvořím z něj knihu.
Paní Hosoki, dobrý den.
Dobré ráno, Kawatani.
Tohle je ten redaktor, který o mně chce vydat knihu.
Už jsem o vás slyšel. Jsem Jazawa, hlavní režisér.
Kawatani. Dnes tu jsem jako divák.
Tak se hezky bavte.
Děkuji vám.
Paní Hosoki, tohle je paní pisatelka Uozumi.
„Pisatelka“ se neříká, je spisovatelka.
Ano, omlouvám se.
Těší mě. Jsem Minori Uozumi...
To si nechte.
Vizitkou autora je jeho dílo.
Četla jsem tvoji knihu.
Četla se výtečně. Očekávám kvalitní výsledek.
Děkuji vám.
Děkujeme.
Tehdy
lidé s pozitivním Saturnem v horoskopu vstoupí do tříletého
období velkého neštěstí.
Pokud se teď vdáte, zemřete.
Ale já se vážně chci vdát, než mi bude 30.
Tak jste se měla vdát loni. Příležitost byla, ne?
Jak to víte?
Kdo si myslíte, že jsem?
Je to paní Kazuko Hosoki.
V Japonsku ji zná každý.
Opravdu?
Tak poslouchejte.
Je tady jeden muž, kterého jste si téměř vzala, že ano?
Ano, ale podvedl mě.
Rozešli jste se?
Ano.
A vy jste se nepoučila? Chcete si vzít jiného muže?
Proč?
Tržní hodnota ženy přece po třicítce klesá, že ano?
Tak proto.
Hlupačko.
Jste opravdu hloupá.
To je moc drsné.
Do televize zkuste...
Nesmím říct hlupákovi, že je hlupák?
Poslyšte.
Proč se vůbec vdáváte?
Chci najít štěstí.
Špatně.
Chcete pocit bezpečí, který vám má manželství přinést.
Říkáte, že jste komička,
ale nikde nevystupujete a nemáte ženský půvab.
Vaše mládí je tedy to jediné, na co se spoléháte.
Poslyšte.
Chcete být celý život závislá na muži?
Ženu, která na sobě nepracuje,
obelstí nějaký ztroskotanec a uvrhne ji do záhuby.
Jakým právem se mnou tak mluvíte?
Protože zcela jasně vidím vaši budoucnost.
Když s tím nepřestanete,
zabijete se.
To nikdy.
Ale ano.
- Nezabiju se. - Zabijete!
Tohle je směšné.
Prosím, klidně o mých slovech pochybujte.
Ale...
půjdete rovnou do pekla.
Vytvářela jste neskutečné napětí.
Nebylo možné v klidu sedět. Že?
Lidé tohle milují.
Svět je jako loutka na provázcích.
Dospělí jsou dnes tak vyplašení, že ani spratkům nevynadají.
Proto chtějí tvrdou ženu, jako jsem já.
Rozumím.
Ale myslíte, že to ta komička skousne?
Půlka z toho je show.
A ta druhá půlka?
Ta je skutečná.
Ty jsi velmi mlčenlivá, že?
Jestli se nebudeš ptát teď, dojedeme až do restaurace.
Paní Uozumi je ještě nervózní.
Že?
Tiaro.
Počkej tady.
Ano?
Už jsem na cestě.
Aha, opravdu?
Budeš mi to muset vynahradit.
Ano, rozumím.
Ozvu se.
To byl pan místopředseda vlády?
Něco mu do toho přišlo, takže večeři zrušil.
Nepřidáte se ke mně vy?
U jídla vám o sobě povím všechno.
Děkujeme, bude nám potěšením.
No...
Jak to vlastně celé začalo, paní Hosoki?
Chtěla jste ode mě otázky.
Odpusťte mi mou přímočarost.
Ty jsi vtipná.
Spisovatelka, co žije ve svém světě.
Jak to vlastně začalo?
Hladem.
Hladem?
Když nevíte, kdy znovu budete jíst,
je to neskutečně děsivý pocit.
To byste asi nepochopili.
Přesně před 60 lety
celá tahle čtvrť vyhořela.
Hej, spratku! Kazíš mi obchody!
Zmiz!
Uhni!
- Pusť mě! - To je moje!
S dovolením, prosím!
S dovolením!
Prosím, nechte mě projít!
S dovolením.
Prosím, nechte mě projít.
S dovolením.
Akiko, zatlač!
Kazuko!
Hisao, Sačiko, zatlačte víc!
Uf!
Kazuko, sestro.
Já mám hlad.
Sačiko nereptá, vidíš?
A ty jsi kluk, Hisao.
S dovolením.
Promiňte, nechte nás projít.
S dovolením.
Promiňte, nechte nás projít.
- Maiko! - Georgi!
Teda, to je ale doba.
Rád tě zase vidím.
Moc jsi mi chyběla.
Dejte mi čokoládu. Chci čokoládu!
V naší zemi panoval chaos.
Kvůli těm, co rozpoutali válku, kterou jsme nemohli vyhrát.
A kdo za to zaplatil?
Ženy, předpokládám.
Ano.
Ženy odjakživa tahají za kratší konec.
Kazuko, co tam stojíš?
Pojď pomáhat.
Ty tady otevíráš obchod?
Otevíráme ho společně.
Já taky?
Správně. Tak šup, pomoz mi.
Pojď sem.
Vzhled byl naše nejmenší starost.
Každý, každičký den
jsme se zoufale snažili přežít.
Co nejponíženěji se vám omlouvám!
Slibuju, že vám příští týden zaplatím.
Nemůžeš třeba prodat kimono, abys ty prachy sehnala?
Poslední kimono jsem prodala, abych koupila tohle.
Všechno jsi utratila a nechala se podvíst.
Tohle prý dovážený pivo je ječmenný čaj.
Taková hloupost.
Nechceš prodávat svý tělo?
To bych ti navrhl, ale nejseš zrovna krasavice.
Slaboši jsou kořist.
V dnešní době
vždycky nese vinu podvedený, ne podvodník.
Jdeme.
Hisao, jdeme.
Cože?
Můj otec to koupil na velitelství.
Prý se nesmíme vrátit domů, dokud všechno neprodáme.
Tak to asi nemám na výběr.
Dvacet jenů za flašku.
To je 400 jenů.
Padesát.
Chci 50 za lahev, to je 1 000.
Je to americké pivo.
No dobře.
Díky!
Díky... au!
To je ječmenný čaj!
Podvedlas mě, ty spratku!
Chyťte je!
Počkej! Hej!
Chyťte je!
Hej, ty smrade!
Uhni!
- Uhněte! - Bacha!
Nepřekážejte!
Počkej, ty spratku!
- Počkej! - Au!
Au!
Hisao, jsi v pořádku?
Ty spratku.
Naval prachy, nebo volám policajty!
- Ty... - Kazuko.
Pusť mě!
Vrať to! To jsou moje peníze!
Co?
Vrať to!
Ty seš otravná!
Ty smrade.
Máš děsivej pohled.
Holko hloupá. Děláš si, co chceš.
Malý dítě nedokáže prodat padělky.
Akiko.
Kazuko za to nemůže.
Ale mohla ji chytit policie.
Je to moje vina.
Omlouvám se.
- Mami? - Ano?
Slaboši jsou kořist, že?
Vinu nese podvedený, ne podvodník.
Podvádět lidi je špatné.
Bůh nás seshora pozorně sleduje.
Kazuko.
Lidé, co dělají špatné věci, jdou rovnou do pekla.
Kazučinko?
Sačiko, ty nespíš?
Mám velký hlad.
Já taky.
Já mám hlad.
Tumáte.
A co ty, Kazuko?
Já hlad nemám.
To neva.
Rychle, dojezte to.
Odpusť mi.
Na chuť toho červa
až do smrti nezapomenu.
Od války uplynulo deset let.
Budovy povstaly z popela
a město se pomalu navracelo k životu.
Lidé se zbavili hladu
a opět je začaly ovládat touhy.
Touhy?
Ano.
Jakmile dostanou, co chtějí, už se ženou k dalšímu cíli.
„Víc, chci víc,“ říkají.
Děkuji vám.
Bylo to výtečné.
Zase přijďte, ano?
Děkujeme za návštěvu.
Sačiko, běž dopředu.
Dobře.
Za 28 sekund!
Rozbrečela se ani ne za půl minuty.
Úžasný, Kazuko.
Říkala jsem to. Předstírat pláč je snadné.
Pánové, jak jste slíbili, teď mi každý dáte 100 jenů.
- Na. - Co se dá dělat.
Mockrát děkuji.
Kazuko! Jak si od nich můžeš brát peníze?
To nevadí, paní Mine.
Pane Nakazono, prosím, nepovzbuzujte ji.
Sázka je sázka. Kazuko spravedlivě vyhrála.
Mohla by se stát herečkou.
Ty slzy by dojaly každého muže.
Až budeš slavná, přijď na skleničku.
No, to si ještě hodně rozmyslím.
Filmové hvězdy nechodí do zchátralých čtvrtí.
- Přesně. - To je pravda.
Je mi líto, uvidíte mě jen na plátně.
Přestaň žvanit takové nesmysly.
Prosím vás, bude namyšlená.
Po střední škole si najde poctivou práci.
Jsem doma.
Ahoj.
Akiko, jsi celá bledá. Máš horečku?
Mami, jdu si na chvilku lehnout.
Nemusíš nám chodit pomáhat.
Jenom si chvilku odpočinu.
Pak přijdu.
Hej! Počkej, Akiko!
- Co je? - Zůstaň doma a odpočívej.
Nic mi není.
Akiko!
Má nějakou těžkou práci?
Každý den pracuje přesčas.
Od začátku korejské války jedou továrny naplno.
Dřou lidi z kůže a platí jim za to pár drobných.
Ekonomice se daří, ale k lidem ty peníze ještě nedošly.
Nikdy nechci žít tak, jak žije Akiko.
Ale z jejího platu se ti hradí školné.
Buď jí vděčná.
Jsem tady!
Nazdárek.
Sedni si a napij se.
Mám už ve frontě dalšího, tak jdeme rychle na to.
Aha.
- Tak jo, díky za jídlo. - Děkujeme.
Zatím ahoj, budoucí hvězdo.
Děkuji mockrát.
Děkuju.
Ten má ženský rád, co?
Já radši utrácím za chlast než za ženský.
Další, Kazu.
Ano.
Čím chceš být, až dokončíš střední?
No, já...
Vážně se chceš stát herečkou?
Vím, že to není nijak snadné.
Ale...
Nehodlám být chudá. Chci hodně vydělávat.
Rozumím.
DRUHÝ KONKURZ HLEDÁME NOVÉ TVÁŘE
KABARET BÍLÁ RUKAVIČKA NABÍRÁ HOSTESKY
VYSOKÉ VÝDĚLKY VĚK 20 LET A VÍC
BÍLÁ RUKAVIČKA
Promiňte.
Kdo je tady majitel?
To jsem já.
KAZUKO HOSOKI 4. 4. 1935
Tak tobě je 20 let?
Nechodíš na střední?
Ne.
Řekněme, že tady ti je 20 let, ano?
Kdy můžeš začít?
No, klidně dneska.
Pak tě bereme.
Děkuju.
Zřejmě ses nikdy nelíčila.
Nevadí, naučíme tě to.
Jednu věc bych vám chtěla dopředu říct.
A to?
Nebudu prodávat svoje tělo. Nikdy.
Neboj se. Nejsme takový podnik.
Dobrý večer.
Ale, nová holka?
Ano.
Kazuko u nás dneska začíná pracovat.
Tohle je Lily, naše nejlepší hosteska.
Těší mě.
Vypadá to, že tuhle práci budeš dělat poprvé.
Ale obsluhovat umím.
Prodávám oden v rodinném stánku.
Oden?
To nemyslíš vážně.
Lily, budeš ji mít na starost, ano?
Jo, tak dobře.
- Vítejte u nás. - Máme otevřeno.
- Dobrý den. - Pojďte dál.
- Těžký den, co? - Pozor na schod. Vítejte.
Rozevři rty.
Teď je z tebe žena.
Teď jdi ke stolu číslo pět.
- Spoléhám na tebe. - Ano.
Pane Jokojamo.
Poslední dobou jste ke mně chladný.
Ani mě nepozvete na večeři.
Líbí se vám snad některá víc?
Mám jenom hodně práce, jasný?
Co se sejít příští týden před kabaretem?
- Vážně? - Jo.
Jsem tak šťastná.
- Kolik ti je? - Je mi 20.
Začátek dospělosti, co? Závidím ti.
Co děláš přes den?
No, pracuju v kanceláři.
Aha.
Je asi těžké mít dvě práce.
Musím vydělávat na školné mladších sourozenců.
Přestaň mluvit o svých osobních problémech.
Pan Jokojama se chce bavit.
Ne, to nevadí.
Jsou tvoji sourozenci...
Popelník.
Je plný.
Ty nejsi moc pozorná, co?
Pane Jokojamo, pojďme tančit.
Ano.
Pane Očiai.
Ten host u mého stolu, kdo je to?
No, to je ředitel firmy Jokojama Textil.
Moc na to nevypadá, ale prý měl těžké dětství.
Proč se ptáš?
Jen tak.
JED NA KRYSY
Kazuko! Kde jsi byla, že jdeš takhle pozdě?
Co? Ty jsi namalovaná?
Našla jsem si práci v kabaretu.
- V kabaretu? - Není to vykřičený dům.
Přes den budu dál chodit do školy.
Tady už ti pomáhat nemůžu, ale budu nosit výplatu.
- Takhle zničehonic... - Jsem unavená. Dobrou.
Kazuko!
Dobrý den.
Je tam pan ředitel Jokojama?
Dobrou chuť.
Dobrý den.
Omlouvám se, že se scházíme tak narychlo.
To nevadí.
S čím chceš poradit?
Nechci radu.
Hledám jen někoho, kdo by si vyslechl můj příběh.
Když jsem přemýšlela o tom, komu můžu věřit,
vybavil se mi váš obličej.
Opravdu?
Můžeš mi říct cokoliv.
Moje rodina
byla neskutečně chudá.
Během války a po ní
jsme mohli každou chvíli umřít hlady.
Omlouvám se, že vás tím obtěžuju.
Proč vám to vůbec říkám?
Měl jsem to stejně.
Byly to skutečně těžké časy.
Dřel jsem, jako by mi šlo o život,
a tak jsem se dostal až sem.
I ty to máš určitě těžké, ale když budeš pracovitá...
Co se děje?
Moc mě těší,
že mě povzbuzuje někdo takhle úspěšný.
Děkuji.
Děkujeme za návštěvu.
Děkujeme vám za přízeň!
- Bavte se. - Děkuju.
Vítejte u nás.
Pojďme tančit.
Pojďte.
Perfektní!
Jo!
Krása.
Tržby za minulý měsíc
dosáhly vskutku rekordní výše.
A to vše díky tomu, jak usilovně pracujete. Děkuji vám.
Tak jo.
Teď vyhlášení.
Nejžádanější hosteskou minulého měsíce je...
Kazuko.
Pojď sem.
Gratuluju.
Jen tak dál.
Ano.
ZAVŘENO
- Dneska nám to šlo. - Dobrá práce.
Dobrá práce.
Hele, necítíte něco?
No jo.
Zajímalo by mě, co to tu páchne. Bílá ředkev? Konjak?
Aha, to je pach odenu.
Hrůza. To je smrad chudoby.
Jakmile jím nasákneš, je těžké ho ze sebe smýt.
Dobrá práce.
Dobrá práce, dámy.
Pane Očiai?
Můžu si ty šaty dnes půjčit?
Ano.
Samozřejmě.
Přeji pěkný večer.
Kazuko.
Co se stalo?
Rozumím.
Chápu.
Řeknu jim, ať toho nechají.
To nemá smysl.
Nikdy by nepřiznaly, že to udělaly.
Neboj se.
Ochráním tě za každou cenu.
Kazuko.
Máš v neděli volno?
Nesmírně ti to sluší.
Ale...
Když vidím tu cenovku...
Ber to jako dárek.
Pro nejlepší hostesku.
V těchto šatech tě chci provést ulicemi Ginzy.
Chodíš do Ginzy často?
Není to místo na běžné procházky.
Ti lidi, ty obchody... Tady najdeš jen to nejlepší.
Jen tu jsi, a cítíš se výjimečně, že?
Bez těchto šatů bych si připadala nemístně.
Můžeme vám nabídnout květiny?
Děkujeme.
Prosím.
Děkujeme mnohokrát.
Prosím.
Děkuju.
Mým snem je otevřít si v Ginze vlastní podnik.
To je skvělý plán.
Přísahám, že to dokážu.
A až to dokážu, budeš u toho se mnou.
Očiai, já...
Já vím.
Je to tvé poprvé, že?
Hele.
Jaké máš oblíbené knihy?
Anna Kareninová.
O čem je?
Kdybych to zjednodušil,
je to příběh ženy z vyšší třídy,
která padá rovnou do pekla.
Vážně?
Kazuko.
Ty mi tu Annu připomínáš.
Cože? To je hrůza.
Já budu v budoucnosti šťastná.
Jednou
ten podnik v Ginze otevřeme.
Jenže na to nejdřív potřebuju finance.
Budu vydělávat víc a víc.
Pojďte dál! Tady najdete jen to nejlepší!
Vezmu tě, kam chceš, Hitomi.
Děkuji.
- Na shledanou. - Zase přijďte.
- Děkujeme za návštěvu. - Děkujeme.
To nedělejte, pane Jokojamo.
Kazuko.
Půjdeme spolu do hotelu.
Takhle žertovat se přece nehodí.
Já nežertuju.
Už to mám domluveno.
Odteď se mnou budeš trávit jednu noc v týdnu.
Budu ti platit 20 000 měsíčně.
Očiai už dostal první platbu.
Ano?
Tys mě prodal?
- Že to není pravda? - Kazuko.
Promluvme si.
Tak řekni mi něco!
Chceš vydělávat víc a víc.
- Ale ne tělem! - Je to pro náš sen!
Potřebujeme na něj peníze.
Tak se seber.
Zdá se, že ses probudila ze snu.
Že?
Očiai tě podvedl.
Svádí ženy, které vypadají slibně, a potom je prodává.
Šikanovala jsem tě na Očiaiův příkaz.
Jako zachránce si získal tvou důvěru.
Takhle to dělá.
První rande bylo v Ginze?
Řekl, že s tebou chce mít podnik?
Ale jako milenka pana Jokojamy si vyděláš pěkně, nemyslíš?
Kde jsi byla?
To je jedno.
Měl jsem strach, zničehonic jsi zmizela.
Ohledně Jokojamy, promluvme si...
Co děláš?
PETROLEJ
To...
To nemyslíš vážně.
Přestaň!
Nedělej to, prosím!
Zmýlil jsem se!
Odpusť mi! Prosím tě, odpusť!
Omlouvám se ti!
Prosím, nezapaluj mě!
Nedělej to!
- Omlouvám se! - Ubožáku.
JED NA KRYSY
Můj vůbec první milenec mě prodal.
Ovšem vinu nese podvedený, ne podvodník.
No a... zachránili vás tehdy?
Hloupá otázka. Kdybych umřela, nejsem teď tady.
No, to asi máte pravdu.
Tehdy jsem byla naivní.
Strašná hloupost.
Opravdu jste chtěla umřít?
Jak to myslíš?
Pokud jste se pokusila o sebevraždu,
připadá mi šílené říct někomu v televizi, že se jednou zabije.
Paní Uozumi.
Promiňte, to byl nemístný dotaz.
Přesně, jak jsem čekala.
Máš odvahu.
Ta komička
tímhle stylem skončí jako mé staré já.
Proto jsem ji varovala.
Ještě to může změnit.
Co se dělo po tom vašem pokusu?
Překlad titulků: Lucie Olešová