ГНІВ
Добре… Згодиться.
Ну як, реалістично?
Так. Прям як у житті… Згодиться.
.Дай подивитись.
Не дам. Повір мені: такого краще не бачити.
Так, підійдуть.
Усе гаразд?
Так. Ходімо тобі по одяг.
Група евакуації…
Опівночі.
Уже працював із Таппеном?
Багато разів.
Думаєш, він… не підведе?
Він зробить усе, що зможе…
Ну все… мені вже час.
О-О… чекай, ти ж не залишиш мене тут?
Якщо щось станеться… дзвони, але моє завдання – не няньчити, а повернути тебе
додому.
Чому не почекати тут, а потім поїхати?
Тому що план Таппена – варіант, а не рішення.
Ти вже казав, але я все одно нічого не зрозуміла.
Дивись, По…
Ми не знаємо… хто напав на тебе на базі.
І поки я не знайду і не ліквідую… цю загрозу… ти в небезпеці.
Знаєш, він…
Він хотів навчити мене самооборони… щоб захищатися…
Аби я знала… куди дівати руки якщо…
Корисна порада.
Так, була б, якби я бодай щось запам'ятала.
Гей…
Байдуже, знаєш ти куди дівати руки, чи ні…
Зараз усе в моїх.
Ні, ні, ні, ні. Ні.
Ні, ні, ні. Ні, ні, ні.
Повторю лише один раз.
Лайно ідея вошкатися, коли хтось тримає ніж біля твого серця.
Розкажи про Осмара.
Я ж казав.
Осмар - це якесь кодове ім'я…
Він найняв нас, щоб ми допомогли напасти на ваш конвой.
Я вживу не бачив ані його, ані його людей.
Тоді таке запитання… який він на вигляд?
Ну… Високий.
Сивий.
З лівого боку здоровий шрам на все обличчя.
Коли приїдемо… як із ним зв'язатися?
На будівлі є домофон, перероблений так, щоб викликати Осмара…
Звідти він і скаже, де зустрітися.
Що ти робиш?
Вшиваю в тебе… саморобний детонатор… прямо в груди.
Що?!
Вибуховий пристрій… у тобі…
Я натискаю… на кнопку…
І-бум.
Ти просто хворий на голову виблядок. Ясно?
Нагадай, хто з нас… намагався застрелити ні в чому не винну дівчину?
Для людей, як я…
і для цього Осмара – це необхідне зло, аби якось у цьому світі вижити.
Тоді як ти… мудак… Приїхав зі світу розкоші…
Ти сам обрав цю роботу, цей спосіб життя.
Усе, що ти розповідав собі про біль і про те, ким ти був раніше,
все це вже зникло.
Та якщо є різниця між мною й тобою…
то вона тільки в тому, що ти куди гірший!
Тоді раджу тобі пам'ятати… хто з нас… тримає пульт.
І ти йому довіряєш?
Довіряю.
Він працює в охоронній компанії.
І куди?
На нього напали, а він поклав обох одним махом.
Нічого собі
Він наче з ЦРУ… чи спецпризначенець.
Угу.
Гроші йдуть від американців. Вони будуть.
Містере Крізі… Це Бету, кузен чоловіка.
Привіт.
На мене чекає донька. Він подбає про По. Доки вас не буде.
Чоловіче. Вона в добрих руках.
Грошей привезу достатньо, вистачить на всіх.
Поговоримо потім.
Ідеться ж не тільки про гроші…
Тип у багажнику… він їде з вами?
Так.
А повернеться?
Залежить від нього.
Мелу мені рідня… Якого біса? Це моя робота…
Здався він мені.
Як ти гарантуєш її безпеку, якщо здриснеш з половиною своїх хлопців?
Залишу її на Лівру.
Лівру? Твого брата?
Ти зараз прикалуєшся?
Простіше дати їй пістолет… і сказати, щоб вона стерегла Лівру.
Дудо…
Якщо ми беремося за роботу- то її треба робити на совість.
Ми з кентами забезпечимо охорону…
а взамін прошу лише відсоток.
Я все сказав, бро…
Мені воно не треба… В гробу я їх бачив.
Це діло його. То хай і робить його по своєму. Якщо хоче заодно підтягнути
малого… це його справа.
Це діло його.
То хай і робить його по своєму.
Якщо хоче заодно підтягнути малого…
це його справа.
А хто прибере, якщо обісреться?
Усе буде ніштяк… Справа в рукаві.
Побачимо.
Я не розумію…
Чому я маю з нею няньчитись?
Я ж пояснював! Бо ти тут ні хріна не робиш…
Навіть молодші пацани давно в темі.
Гроші гребуть тільки так.
Час дорослішати, малий… Усе просто.
Нікуди не ходити… Нічого не робити.
Посидиш з нею спокійно.
Та що б не сталося, тримайся подалі від того засранця Віку. Серйозно кажу.
Тільки не звикай.
Ти хворий? Я ж просто нянька.
Господи!
Я ж тобі допомогаю…
Ти тут єдиний без зброї.
Бо всі бачать, що ти слабак. А ти слабак… Слабак. Ясно?
Тепер носитимеш волину. Рубитимеш бабки.
Ти шо плачеш?
Зберися… Так.
А тепер покажи, що ти в нас лютий звірюка… Марш!
О, пробач…
Я не хотів налякати…
Мене попросили наглянути за тобою…
Я Лівру.
Слухай, мені не треба… Нянька. Тож… будь ласка, йди.
.Так, вибач…
Е-ем, я посиджу надворі, біля дверей. Навіть не помітиш, що я тут.
Де ти так вивчив мову?
У нас були уроки, але… інтернет і… американське ТВ дали більше.
Е… сорі, тебе звати… «книга»?
Так, це… Лівру… У нас тут усім дають прізвиська.
То… ти часто таким займаєшся?
Ні…
Це брат мене попросив. Просто… Коли я… був малим іще… наших батьків… убили.
І брату довелося піклуватись про нас.
А тепер він шукає мені роботу, з якою я б впорався.
І… мабуть, це одна з них.
То ти не хотів?
Ні, я… Він завжди оберігав мене… Знаєш…?
Та тепер він збагнув, що я не такий, як він, і…
…За це почав ненавидіти…
Ем… може, хочеш подивитися щось по телеку?
А я зрозумію?
О… Тут канали… іноземною…
Але можеш… на телефоні…
На
Можеш зі мною якщо… хочеш.
Давай.
Сумуєш за батьками?
Сильно…
-Ой, вибач. -Ні,
я… просто я… Більше боюся їх забути… ніж того, що їх нема.
Повір.
Ти не забудеш.
Не дуркуй.
Я відійду від машини…
та все одно пильнуватиму.
Як задумаєш щось утнути - пам'ятай, ти досі в зоні ураження.
Гроші на дні сумки. Мені повідомили, що евакуація опівночі.
Що можеш розказати про НРФ?
Створювали проблеми для Кармо. Дрібні, здебільшого - щоб вплинути на вибори.
Але натомість їхнього лідера, ФеррАза, кинули за ґрати.
І схоже, той, хто його замінив, вирішив відповісти підривом хмарочоса.
Надто масштабна справа для новачків- терористів. Там є хтось із досвідом?
Не знаю. Їхню діяльність не висвітлюють, і вони розділені на осередки, удар по
одному з них багато не зробить. Окрім виконавців теракту, більшість членів,
мабуть, нічого й знала до того, як це сталося.
А чоловік на ім'я Осмар? Зі шрамом на обличчі.
Не чув про такого. Дивні запитання від людини, яка планує сьогодні втекти.
Ні. Я лиш хочу… щоб люди отримували по заслугах.
Алло.
Це Тьяґо.
Тьяґо?
Твої люди сказали, ти не вижив.
Було важче, ніж я очікував…
та я завершив справу і тепер маю що розказати.
Я хочу отримати оплату, як ми й домовлялися.
Чекай, чекай. Тобто, ти завершив справу?
Вони ж утекли.
Вони втекли… а я пішов слідом.
Блискуче. Чудова робота, Тьяґо.
План такий. Ти йдеш до крамниці в кінці кварталу.
Там буде стелаж із передплаченими телефонами.
Купи той, що в кутку ліворуч…
Я подзвоню протягом години. Коли в нас будуть твої гроші.
Що таке? Він дав нам інструкції.
Телефон у лівому кутку в крамниці далі по вулиці.
Він подзвонить – і домовимось…
Ясно?
Ні. Нам це не підходить. Він потрібен нам зараз…
Пішов.
Пішов, пішов.
За мною.
Бляха.
Слухай, я вже кілька годин не їла, і мені набридло сидіти в цій кімнаті. Просто…
Дай мені вийти хоча б на п'ять хвилин.
Гаразд…
Проте, ми туди… – і відразу ж назад.
П'ять хвилин.
На п'ять хвилин, так.
Це он там.
Боже мій.
Краса, чи не так?
Так, це…
Це найкраще, що я бачила, відколи я тут.
Поглянь туди.
Це єдине місто, де бідні живуть над багатими…
Ем… час іти. Наші п'ять хвилин спливають.
Не так я його уявляла.
Знаєш, а тут гарно.
О. Ти думала, що тут… як це слово? Е-е… смітник. Так?
Ні. Ні, вибач я… не хотіла образити. Вибач.
Забий. Реально.
Так усі думають…
а потім сидять і вдають подив
Ти любиш читати?
Так… а що?
Швиденько… Покажу улюблене місце.
Бабуся приводила мене сюди, коли я тільки приїхав…
Я провів тут стільки часу, що мені дозволяли сидіти і читати за прилавком.
Прикинь.
На книжки англійською зазвчичай не претендують, тож… можна знайти багато
хороших.
Знайшла щось цікаве?
О! Ти граєш у шахи.
Ні… Ем… Мій тато грав… і… пам'ятаю цю книжку.
-Я… -Треба йти.
Опа, опа, опа! Це ж наш вартовий Лівру!
Захист елітного рівня, схвалений самим Бету.
Ану-ану! Тс-тс-тс-тс-тс.
Але ми щойно приїхали.
Це що, проблема для тебе?
А Бету думав, що ти впораєшся.
ВІку…
Лівру!
Віку, благаю!
Благаєш?
Я ніж до горлянки приставив, а він благає!
О, у вартового пістолет.
Ти глянь. Диви не порань людину, яку захищаєш.
Слухай… щоб спрацювало…
…Я маю більше боятись померти… ніж ти - стріляти.
Це не твоє, Лівру… Ти ж розумієш?
Вважаєш мене гадом? Нехай так і буде.
А тепер запитай себе: чому в таких ситуаціях…
цей гад думає про тебе більше, ніж твій рідний брат?
Я далеко не такий розумака, як ти…
та якщо цей гад - єдиний, хто про тебе піклується… ти у великій сраці.
Послухай гада, Лівру.
Якщо ти інакший… не ставай як ми.
Ходімо.
Тільки це.
Алло. По?
-Він напав на нас. -Що? Хто?
-Хто? -Я не знаю, е-…
Якась банда, мабуть…
Скоріше повертайся, Крізі… Будь ласка.
Ти в порядку? Де ти зараз?
У квартирі.
Чого хочуть?
Я… я не знаю. Просто хотіли налякати. Та… коли ти вже приїдеш?
Я… десь…
Ми ж маємо скоро сідати. На літак, який відвезе нас додому?
Крізі?
По, я скоро буду. Сиди всередині і
-замкни двері. -Але ж…
-Так? -Хто ти? Чого ти хочеш?
Думаю, ти знаєш відповідь…
Але як хочеш запевнетись… скажи, де зустрітися – і я все розповім.
Все гаразд. Нам весело, як ти сидиш у машинці.
Ну що ж…
Привіт.
Мамо? Де ти була?
Я знаю, пробач.
Зникла кудись.
Один клієнт потребував усієї моєї уваги.
Але ж могла хоча б подзвонити.
Забула телефон…
-Усе гаразд? -Так, усе добре. Хотіла поговорити.
Про що?
Хочу попросити в тебе пробачення.
О Боже…
За те, що лізла в твої справи… Не хочеш їхати – це твоє рішення…
E que eu quero melhor pra voce e pra Marina
Не в тому річ, що не хочу… Ніколи не було такого… щоб я не хотіла їхати.
Я хочу, щоб усе законно… І я знайшла спосіб.
Який?
-Цей пасажир допоможе. У нього є зв'язки… -Угу.
Але в обмін на послугу.
Яку ще?
Він шукає тих, хто це зробив.
Що?
Навіть не здумай! Не вплутуйся в такі речі! Хто він?
Охоронна компанія, на яку я працюю. Він звідти.
Ти йому довіряєш?
Чому?
Не знаю… Буває, іноді зустрічаєш когось…
і бачиш в них себе.
І яку себе ти побачила?
Ту, що страждала.
Бляха.
Вже кілька годин, як він поїхав на склад…
Він у тебе?
Ні… Він знайшов трекер…
-Викинув його. -Чому ти не взяв його, коли був шанс?
Бо нам треба й дівчина…
І якби він привів нас до неї, тоді ми могли б…
Тебе звільнено від зобов'язань. Я передам цю роботу в більш компетентні руки.
Добре…
Слухаюсь.
Я вже не командую…
Тепер їх шукатиме хтось інший.
Якщо їм щось знадобиться- з вами зв'яжуться.
З крамниці сказали, він впустив візитівку…
коли забирав телефон.
Нехай хтось із наших до неї навідається. Подивимось…
Я буду вдома.
ВИКЛИК КРІЗІ
Досі тихо?
А що це?
Та хотів щось подарувати перед від'їздом.
Той факт що… ти знайшла тут щось… що нагадувало тобі… про дім.
Не знаю, це ніби доля.
Дякую…
Мені дуже приємно.
Пробачі за сьогодні…
Як ще приїдеш- проведу кращу екскурсію.
-Ти вже йдеш? -Так…
Заїхав віддати тобі книжку…
Надворі чергує хтось інший, бо мій брат і його люди вже повернулися.
Оу.
Він не знає англійську, тож… не набридатиме тобі як я.
Ти не набридав. Чесно.
Думаю містер Крізі скоро приїде.
Так…
ЛІвру?
Побудеш зі мною… поки він приїде?
Т-так. Авжеж.
От чорт.
Мій гаманець на сидінні. Забирайте…
Руки! На кермо…
Нам не треба гаманець. Нам треба він.
Ти його підвозила?
-Ні, я не впевнена, що… -Слухай уважно…
Усе це закінчиться для тебе добре… якщо даси потрібну інформацію,
бо інакше вб'ємо.
Тому раджу тобі подумати ще раз.
-Я підвозила його нещодавно. -А потім?
Підвозила його знову.
Хто з ним був?
Дівчина.
Де висадила? Справді хочеш за це померти?
Вони вийшли в фавелі.
Відвези нас туди. Коли знайдемо їх… ти будеш вільна.
А як не знайдемо… ти труп… Їдь.
Крізі вже мав би повернутися. Нам треба на літак.
Я впевнений, він скоро…
Ні, не скоро! Навіть не знаю, кому дзвонити! Він нічого не сказав мені!
-Він приїде. -Ну чого ти як папуга?
Бо тебе не кинуть… обіцяю.
-О котрій завтра? -Скажу, коли знатиму.
Матеусе. Чому ти не спиш, малий?
Я щось почув.
Просто тато готується до сну. Ходімо. Я вкладемо тебе.
Алло…
Жартуєш.
Скажи де – і я приїду…
Добре.
Що сталося?
Татові треба їхати.
Ти засинай… а завтра поговоримо.
-Добре. -Солодких снів.
Добраніч, тат.