ZONA INDUSTRIALĂ VALLEJO CIUDAD DE MÉXICO
Bine, doamnelor și domnilor,
ni s-a confirmat că ținta se apropie.
După ce veți fi pe poziții, intervin și scot obiectul din servietă,
așa cum am plănuit.
Asta înseamnă ca toți să fiți la locurile voastre.
Care-i treaba, echipă? Așteptați invitație?
- Nu te uita la noi! - Hai!
- Am intrat. - Spre țintă!
Intrăm pe poziție.
Data viitoare să vă grăbiți.
Barnes, Santos. Ultimul face cinste cu cina.
Un minut, căpitane.
Bun, asta voiam să aud.
Iau legătura cu baza.
Agent Tappen, putem începe?
Ai încredere în sursă?
Sursa e bună, planul e beton.
Da? Ce te face să spui asta?
L-am făcut chiar eu.
Bun, ai undă verde, Creasy. Ne vedem dincolo.
Ura!
Avem undă verde. Verificați stațiile și camerele.
P1, bifat.
LC, așteptăm ordine.
Echipa 2.
- Se aude clar. - Pe poziție!
Bun, P3.
SALA SERVERELOR 2
P3. Ant! Mă auzi?
Creasy, am o problemă.
E o lighioană aici. Ia vezi pe monitor.
- Ce e? - Vezi ceva?
Nu văd nicio lighioană, doar un ticălos.
Ajunge cu joaca! Ținta apare în zece minute. Pregătiți-vă!
- P1. Ce naiba e asta? - Creasy, avem musafiri.
Santos!
Să vină întăriri!
Am nevoie de ajutor!
Barnes!
Santos.
Raportați!
ZONA DE APROVIZIONARE
Creasy.
Creasy…
Spune-i soției mele c-o iubesc…
PATRU ANI MAI TÂRZIU
DISTRIBUȚIE BRYMAN
PUS PE JAR
În mod normal, saluți un ofițer superior.
Având în vedere starea ta, treacă de la mine.
Regina zice mereu că-mi fac prea multe griji pentru tine.
Mersi că o faci să se simtă prost.
Îmi spui ce credeai că e dincolo de stâlpul ăla?
Ce-ar fi să te întorci cu mine?
Sunt nou, slujba nu e foarte grea și am avea nevoie de tine.
Te punem pe picioare și povestim mai multe mai târziu.
Sunt pe cont propriu acum.
Și cum îți iese?
Bun-venit la bord! Câteva informații de la căpitan.
Am atins altitudinea de croazieră de 9.000 m.
Vom zbura 9 ore și 30 de minute până la Rio de Janeiro.
Probabil că trebuia să întreb unde e „acasă” înainte să accept.
Știi cum se spune: „Acasă e acolo unde se dă lovitura.”
- Ce mama dracului faci? - Încerc să dorm.
Nu e bine. Citește o revistă sau uită-te la un film.
Să nu pară că te-am luat ostatic.
RIO DE JANEIRO BRAZILIA
Mereu am crezut că Brazilia e mai periculoasă de atât.
Chiar e.
Nu neapărat în cartiere ca Leblon.
E a mea!
A venit tata!
Nu!
Salut!
E a mea!
- Bună! - Bună!
- Bun-venit acasă! - Mersi.
John.
Veniți aici!
Ne bucurăm că ești aici.
Mersi, Regin…
Vino aici. Unde te duci? Dă-mi o îmbrățișare, te rog.
Mersi. Îl salutăm pe dl Creasy? John, ei sunt David și Robbie.
Ce e cu el?
Nimic. Ce întrebare e asta?
Ajutați-l pe dl Creasy cu bagajele și arătați-i camera.
Hai!
Mulțumesc. „Bună, dle Creasy!”
Ajutați-mă cu farfuriile.
Ajutați-o pe mama cu farfuriile. Mulțumesc mult.
Le-ai luat? Cu ambele mâini.
Bun. Du-te!
- Hai! Bravo! Cu grijă. - Mulțumim.
Ce?
Poe!
Vino aici!
Uite cine e aici.
Salută-l pe dl Creasy.
Salut, Poe! A trecut ceva vreme.
Chiar te-au târât până aici?
Vino să iei cina.
E geaca mamei tale? Dă-o jos înainte să o vadă!
Poe, ți-e foame? Îți pun cina.
Nu, am mâncat la Liam.
O aducem într-o țară cu istorie și cultură bogate,
iar ea stă cu puștii de la școala internațională,
ai căror părinți le dau totul de-a gata și sunt rupți de realitate.
Vii, te rog, să stai cu noi?
Ce e?
Nimic. Doar că…
Îmi amintesc că făceai adulții să plângă,
iar acum sunt puțin…
surprins că n-ai un cuvânt de zis în propria casă.
Ei bine…
- Poe! Te-ai întors! - Davie!
Haide, am ceva să-ți arăt!
Sigur, hai!
Guvernul se teme de un atac terorist înainte de alegeri.
Președintele Carmo ne-a angajat ca să ne asigurăm că nu se va întâmpla.
Și ce legătură are asta cu șantierul?
E una dintre marile realizări ale președintelui Carmo.
Adversarii lui consideră că adoră luxul și ignoră sărăcia,
iar sursele ne spun că teroriștii ar putea lovi aici.
Nu-ți face griji. Ai mai văzut de astea.
Ne vedem cu Prado Soares, omul de legătură
și șeful pazei președintelui, pentru ultimele detalii.
Ziceai că nu e ceva dificil.
Știi cum merge treaba.
Noi suntem cei care facem să nu fie dificil.
Scuze că v-am făcut să așteptați.
Având în vedere că ați întârziat,
o să trec la subiect.
Ce-i asta?
Ce anume?
Să vorbim despre trecutul acestui profesionist de elită.
John Creasy.
New Orleans, Louisiana. Forțele Speciale ale SUA.
Trei stagii în Irak și Afganistan. Și multe contracte de pază private cu CIA.
- Așa e. - Până acum patru ani.
A condus o misiune în Ciudad de México și toată echipa lui a murit.
Acel incident nu a fost investigat cum se cuvine.
A fost înlăturat din serviciul activ,
fiind tratat pentru PTSD.
Aici nu e azil pentru soldați traumatizați.
Să vorbim deschis.
John Creasy e de departe cel mai bun în genul ăsta de situații.
- Cel mai bun? - Da, cel mai bun.
Dă-mi arma ta.
Cunoașteți această armă, dle Creasy?
E un Glock. Glock 19.
Foarte bine. E un Glock 19.
Pot să întreb cât de repede o puteți demonta?
O făceam în opt secunde.
Vă dau șaisprezece.
Ar trebui să fie o joacă
pentru cel mai bun om, nu, dle Rayburn?
Start!
Hei!
Ajunge!
Înapoi!
Ce dracu', Soares?
Dle Rayburn, avem de-a face cu alegeri instabile.
Vrem un om care anticipează și reacționează înaintea unei crize.
Așadar…
fie mă înșel amarnic în privința dlui Creasy,
fie v-am judecat greșit seriozitatea de la bun început.
Scuze pentru asta.
Pe aici se țin altfel interviurile pentru job.
Ai auzit că nu sunt potrivit.
N-am mai fost pe teren. Asta tot zic și eu.
Dacă ar fi așa, n-ai fi fost acceptat.
- Ce? - I-am zis că ești ruginit.
Dar că nu e treaba mea să ascut cel mai bun cuțit.
Și nici a lor.
Atât?
A acceptat?
A angajat un tip care a intrat cu mașina în zid?
Da, și le-am spus că mă retrag dacă nu te angajează.
- Nu trebuia s-o faci. - Aiurea.
În curând, Soares și oamenii lui îmi vor mai cere zece ca tine.
O să le zic ce-i ziceam Unchiului Sam.
Anume?
Că le trebuie doar unu.
Hai să plecăm de aici, John.
Meniul localului ăstuia tradițional e doar în engleză
sau știu portugheză atât de bine, că nu le mai deosebesc?
Ce limbă vorbesc acum?
Portugheză? Mă mai înțelegeți?
Engleză!
- Nu râde de ea. - E amuzantă.
- O încurajezi. - Dar e amuzantă.
- Nu e. - El râde.
Așa e tatăl tău. Râde de orice.
- Împărțim ceva? - Da, poate.
Pui? Nu e pizza.
Hei!
Stai, John!
John!
John! Unde te duci? Haide!
- Nu mai pot face asta. - Ascultă-mă.
Cred că asta e problema ta.
Te lași strivit de cea mai rea experiență,
dar nu cred că soluția e să stai și să-ți lingi rănile.
Pe unii trebuie să-i pui pe jar ca să se miște.
Cu tine n-a fost așa.
Datoria mea e să aduc lemne în preajma ta.
Până la urmă le vei aprinde singur.
Dar nu există o soluție rapidă.
Uite un serviciu auto ca să mergi acasă.
Ascultă, John. Eu o să-ți tot aduc lemne.
Nu pentru că vreau să te schimb,
ci pentru că vreau să-ți amintesc cine știu că încă ești.
Vezi? Ți-am spus că trebuie să fim de aceeași parte.
Ce?
E clar că-ți place cât îmi place și mie schema cu „e spre binele tău” a tatei.
Măcar se încheie cina când tu te superi…
Nu mă întreba ce știi că e adevărat
Nu trebuie să-ți spun…
Ce faci?
Că iubesc inima ta dragă…
Poți să te oprești? De ce cânți asta?
Deci îți amintești.
De ce ți-ar povestit asta?
N-a trebuit s-o facă. Am fost de față.
Eram patru într-un elicopter, nici nu ne dezechipaserăm.
La primul semn, a sunat-o pe mama ta prin satelit.
A zis că nu știe cum ai făcut fixația,
dar că numai asta voiai să auzi înainte să te culci.
Și că, dacă avea ocazia să-ți cânte piesa aia,
oriunde ar fi fost, ți-o va cânta.
Și?
Oricât de mult te-ar enerva, n-o să mă convingi
că se compară cu cât de mult te iubește el.
Cei din cealaltă dubă sunt înarmați?
Totul e pregătit. Unu, doi, trei, patru, cinci, șase.
Cine e ăla?
O escortă trimisă de Ferraz. Poți închide.
Ce se întâmplă aici?
- E interzis. - Totul bine.
Avem autorizație și oricum plecăm imediat.
Zona e interzisă. Trebuie să iau legătura cu…
Băga-mi-aș!
Să mergem! Să-l scoatem de aici. Vino, apucă-l!
Noapte bună!
Să visați frumos!
Vă iubesc!
Auzi. Du-te mai bine în pat.
- Mă ocup eu de asta. - Baftă!
Bine.
Putem s-o lăsăm pe altă dată?
Ce anume?
„Ne-am săturat de atitudinea ta. Facem totul pentru tine.
Încercăm să-l ajutăm, iar tu bla-bla… E lipsă de respect…
Ești o răsfățată dintr-o țară fermecată.”
Ce ușor a fost!
Ascultă…
Am încercat să te fac să accepți ce ar putea fi toate astea,
dar poate e greu dacă simți că n-am recunoscut ce ar fi putut fi.
Știu că ai avut toți prietenii în LA.
- În Atlanta înainte de asta, în Houston… - Da.
Da. Și știu că urma să faci baschet în facultate.
Și eu urma să ratez asta, fiindcă serviciul mă poartă departe.
Știi asta.
N-am mulți ani alături de voi și v-am adus aici
fiindcă nu îndur gândul de-a nu vă vedea chipul dimineața.
Chiar dacă e furios.
Bine.
- Noapte bună! - Da.
Era să uit.
Am găsit asta azi.
Ai fost mereu convinsă că bănuții îți aduc noroc.
Da, când aveam nouă ani.
Așa e, dar am găsit ceva care m-a dus cu gândul la tine.
Cum să nu fie vorba de noroc?
Prinde.
Te iubesc!
Eu…
Creasy!
- Nu! Te rog! - Creasy!
Dle Creasy?
Bună!
E mașina pe care am cerut-o?
Valeria.
Valeria Melo.
Dar doar mama îmi zice pe numele mic.
Urcă!
Mașina asta bate locuința mea.
Și pe a mea, cu mult.
Mașină de firmă. Ce te aduce la Rio?
Munca.
Ce muncești?
Ceva ce m-a împins spre alcool înainte să încep măcar.
Pot să întreb de ce o faci?
Dar tu de ce faci ce faci?
Ușor. Ca să am o scuză când beau.
Se pare că lucrăm în domenii asemănătoare.
Totuși, nicio muncă pentru care vii la Rio nu poate fi așa rea.
Nu e vorba de asta. Mă întreb dacă o pot face.
Sigur că poți.
Cum poți fi sigură? Nici nu știi ce e.
Am învățat două lucruri.
Cei care se îndoiesc dacă fac ceva bine de regulă fac.
Și celălalt lucru?
Dacă faci omul să zâmbească, dă bacșiș bun.
Bună!
Salutare!
Așa mai merge!
Te duc acasă?
N-o să găsesc acolo ceea ce caut.
Am multă experiență să găsesc tot felul de lucruri.
Ce cauți?
Dle Creasy?
Dle Creasy!
Hei!
Dle Creasy!
Portofelul!
Acum!
Hai să-l iei, frate.
Poate-mi faci chiar un bine.
Dle Creasy?
Bună seara!
Ascultă-mă. E doar beat, da?
Nu vrem probleme.
Portofelul!
Vorbesc eu cu el, bine?
Dle Creasy.
Vrea portofelul, bine?
- Ascultă-mă, vrea… - Hei!
Bine, stai calm.
Fii calm. Bag mâna după portofel.
Își scoate portofelul, da?
- Scot portofelul! - Își ia portofelul.
Da?
Creasy!
Creasy, nu!
Hai! Trebuie să mergem.
Cât face să găsești un loc unde să stăm puțin?
Măcar până mă trezesc.
Știu un loc.
La naiba!
Poe, ce s-a întâmplat?
Tata se trezește la 4:30 și am 15 minute să ajung acasă, deci…
Cheile mele!
La naiba!
Tâmpiților!
Adică mai există o șansă.
TATA
Fir-ar!
- Tată… - Cine e mare petrecăreață?
Credeai că nu știu?
Pe bune!
- Poftiți. - Poate mama ta.
Să dai jos geaca repede.
Poate o conving să reducă pedeapsa.
La naiba!
Unde e aia?
Pare a fi Leblon.
Du-mă acolo!
- Ce? - Acum!
POLIȚIA
Nu, laoparte! Dă-mi drumul!
ULTIMA ORĂ 600 DE VICTIME CONFIRMATE
Noi suntem martorii unei cruzimi inimaginabile.
Și vom răspunde…
Președintele brazilian s-a adresat azi țării de la locul exploziei.
A promis că se va acționa rapid
contra teroriștilor care vor revendica atentatul
și și-a reafirmat angajamentul față de siguranța tuturor.
Îmi pare rău pentru pierderea ta. Dl Rayburn a fost un om bun.
Având în vedere gravitatea distrugerilor,
e practic un miracol că fata a scăpat cu viață.
- Despre ce vorbești? - Fiica dlui Rayburn.
A fost găsită lângă zona exploziei.
Vom avea grijă de siguranța ei.
Ce știți despre atacatori?
O organizație extremistă, FRP,
a revendicat deja responsabilitatea.
Am auzit că ar plănui ceva contra lui Carmo înainte de alegeri,
dar nimic nu anunța o barbarie de asemenea amploare.
Avem o filmare de securitate de vizavi.
Se pare că Poe e singurul martor
la explozia propriu-zisă.
E de înțeles că e speriată și n-a vrut să spună nimic.
Unde e?
Nu erai cu ei.
- Oamenii vor vrea să-ți pună întrebări. - Știu.
Sub nicio formă să nu le spui nimic până și dacă îți spun eu.
Înțelegi?
Da, înțeleg.
Mama tatălui tău trăiește, nu?
Da.
E cea mai apropiată rudă de acasă?
Așa cred.
Voi aranja să fii trimisă acasă la bunica ta în America.
Până nu e sigur și nu avem biletul, să nu le spui nimic.
Bine.
Creasy?
Când pot să merg acasă?
Înainte de mâine e nerezonabil. După aceea va fi inacceptabil.
Mulțumesc.
Ți-a dictat bine instinctul să nu spui nimic.
Ți-a dat un avantaj.
Tatăl tău ar fi mândru.
Condoleanțe pentru pierderea suferită.
Pentru toate pierderile noastre.
Mulțumesc, dle președinte. Apreciez. Sunt sigur că și poporul apreciază.
Da.
Mi s-a spus că ai putut vorbi cu fata care a fost martoră.
Trebuia s-o faci să vorbească.
- Și tu ai făcut pe dos. - Așa e.
Și, dacă tot ascultai, înțelegi deja condițiile.
Vreau un loc unde să se odihnească și să-și revină până mâine.
Când ai un zbor spre casă, la familia ei, vă veți întâlni la consulatul SUA.
Vă va spune tot ce a văzut sau n-a văzut.
E martoră într-o anchetă.
Soares.
Se va face totul cum ai spus.
Vei fi cu ea când va da declarația,
ca să fie cât mai liniștită și exactă posibil.
Vă veți întoarce amândoi în SUA cu condiția
că ne vom putea baza pe cooperarea ei de acolo dacă va fi nevoie.
- E acceptabil? - Da, domnule.
Doar un lucru.
Doar Poe se va întoarce în SUA.
Nu pleci cu ea?
Doar după ce ucigașii lui Rayburn și ai familiei lui vor muri.
Vom discuta cum vei putea ajuta ancheta
după ce Poe va ajunge înapoi acasă, da?
Voi pune agenți de-ai mei de pază la ușa camerei ei.
Oricine va păzi de afară, eu o voi păzi dinăuntru.
Și voi avea nevoie și de o armă.
Davi, dă-mi tocul și arma ta!
Să ai grijă.
Ieri ai avut niște probleme cu modelul ăsta.
Trebuie să fie mâine.
Am înțeles.
Ți se vor oferi toate resursele necesare.
- Înțelegi? - Da.
Cine o protejează pe fată?
Un singur om. Un prieten de familie.
Trecutul lui pare impresionant, dar gloria i-a apus demult.
- Ești sigur? - Crede-mă.
Nu ne va încurca cu nimic.
Subtitrarea: Mircea Pricăjan