Мамо, що ти робиш?
По-твоєму, я дурна? Думаєш, я дурна?
У дитинстві
мені часто снилося, що я вмію літати.
Повітря нагадувало воду, і я немовби в ньому пливла.
Вище й вище, понад горами в нове життя.
Це дивно, але певним чином так усе й сталося.
Влада й гроші мого чоловіка перенесли мене в новий світ.
І щороку я влаштовувала новорічне свято, щоб це відзначити.
Це був клич перемоги над жорстоким минулим.
Який набрав форми півоній і вінтажного шампанського.
За вісімнадцять років я довела ці свята практично до ідеалу.
Ти гадки не маєш, яка я.
Я й не здогадувалася, що це буде моє останнє таке свято.
ГЛАВА ДВА НЕНСІ
Та щоб пояснити, як до цього дійшло, повернімося назад.
СІМНАДЦЯТЬ РОКІВ ТОМУ
Гей.
Мене чекає новорічне свято. Не заважай.
Це ти мені заважаєш.
Своєю сексуальністю.
- Хочеш звести мені з розуму? - Ні.
Хочу завершити композицію.
Гей.
Що таке?
Просто… це для мене дуже важливий день.
О, Ненс.
Серйозно, це ж наше перше свято як подружжя.
Моє знайомство з вищим товариством Геннессі.
- Гей. - Ану ж я не дотягну?
Ти моя дружина. Ти ідеальна.
А якщо це занадто, то просто все скасуємо.
- О ні. - Просто скажи.
- Ні. - Так.
Мені важлива лише ти.
Так.
Скоро приїдуть гості.
Дамо їм змогу наткнутися на щось цікаве.
Тоді Роберт любив мене так екстравагантно.
Так сильно, як буває спочатку.
Коли між вами стільки любові, що вона наче розмиває всі вади
і зцілює всі рани.
Навіть найдавніші й найглибші.
Спочатку з ним я почувалася в такій безпеці.
Вісімнадцять років по тому усе було геть інакше.
Коханий, що скажеш?
Цього року я зробила кілька перестановок. Щоб було по-новому.
Мабуть, цьогомісячні рахунки будуть нічогенькі.
Не ранувато про це думати?
Це ж свято. Кіт уже їде сюди.
Хочу обговорити деякі справи до приїзду гостей.
Серйозно? Сьогодні Новий рік.
У вас же перед канікулами була велика нарада. Що…
Що ще обговорювати?
Я буду в кабінеті.
НЕІДЕАЛЬНІ ЖІНКИ
ЗА КНИЖКОЮ АРАМІНТИ ГОЛЛ
Вибачте, але ви не там розкладаєтесь.
Мусите узгодити зміни з координатором події,
але підберіть момент.
Це найважливіше свято року для цих виродків Геннессі.
Ненсі Геннессі, а ви?
Звільнений?
Девід.
Девіде, бар треба розкласти там, під накриттям.
Так він буде в тіні ґліцинії
і з видом на трояндовий сад.
Це ви малювали? Непогано.
Можете не лестити. Я вас не звільню.
Навряд чи я встигну знайти заміну.
Місіс Геннессі.
- Так. - Місіс Геннессі, у мене жахлива новина.
Що таке?
Подарункові пакети.
Будуть чорно-білі стрічки, а не рожево-багряні, які я замовила
до трояндової теми.
Я годину на телефоні шукала заміну,
але всі фірми на канікулах.
Керолайн, переведи дух. Часу вдосталь.
Я викличу підмогу.
Добре, дякую.
Моя героїня. Дівчатка, заходьте.
Заходьте.
- Ура. - Ах, янгол.
Треба різати під кутом 45 градусів,
щоб краї були гарні й рівненькі.
Тобі треба ідеально, чи щоб було?
- Не можна і те, і те? - Ні.
Роберт вважає, що я роблю свято надто… екстравагантне.
Він має рацію.
Донечки, візьміть кілька пакетів і винесіть надвір,
беріть ті з бантиками.
- Було б чудово. - Візьміть по два. Добре.
Дуже вам дякую.
Такі красиві.
Ненсі, ти влаштовуєш прекрасне свято Нового року
для всіх, кого любиш.
Сьогодні нам усім не завадить привід для свята.
Щось з Маркусом?
З Говардом.
Знов урізали кількість лекцій, тепер лише чотири години на тиждень.
- Що? - Ага.
Не знаю, що нам тепер робити.
Я допоможу.
Ні, це не те… Ні.
Ти й так була дуже щедра. Більше грошей я в тебе не візьму.
І не хочу брехати про це Говарду.
То не бреши. Коли вибір між еґо твого чоловіка
і продуктами для дітей, то…
Його еґо тут ні до чого. Просто він принциповий.
Університет хоче, щоб він знімав різні штучки,
типу тікток-версії падіння Риму…
А він просто… не хоче порушувати свої стандарти.
Усе, скоро новий рік.
Можливості з'являються, коли не чекаєш.
Моя Мері – парафіянка церкви вічного оптимізму.
Особливо
коли йшлося про рідних.
Можна погратися ляльками Кори?
Тьотя Ненсі заклопотана.
Вона готує велике свято. Гляньте.
Це важливіше. Я її спитаю.
- Дяк… Подякуйте. - Дякую.
Я її за це любила. Мені такого бракувало.
Мері була матір'ю, якої в мене не було і якою я не зуміла стати.
Що?
Це татова футболка?
Він дозволив. Мамо, що хочеш?
Просто зайшла.
Дочки Мері питають, чи можна погратися твоїми ляльками.
Ти не проти?
Мені на це байдуже.
Якщо знайдеш їх, нехай забирають.
Колись ти від них фанатіла. Давним-давно.
Ага.
Коро.
Це ж твоя святкова сукня.
Доведеться знову її прасувати. Будь уважніша до своїх речей.
Мене й так там не буде.
Я буду на святкуванні в друзів з Гайленд-парку.
Що? Коли це було вирішено?
Тато дозволив.
Справді?
Чому ти так цим переймаєшся?
Нікого, крім тебе, це свято не цікавить.
А це вже геть нечемно.
Я нечемна?
Я приїхала зі школи тиждень тому, а ти й двох слів мені не сказала.
Ти з кейтерингом говориш більше, ніж з рідною дочкою.
Ти хоч спитала, як у мене справи?
Ти хоч щось знаєш про моє життя?
- Сонечко, я була заклопотана… - Усе гаразд. Мені байдуже.
Просто… не кажи, що це я поводжуся нечемно.
Після свята обіцяю знайти для тебе час.
Богом клянуся, просто вийди звідси.
Для мене багато б значило, якби ти заскочила, як і для тата.
Ти тепер і не знаєш, що для тата важливо.
Корині слова мене глибоко ранили, але на неї я зла не тримала.
У світі дорогих ляльок і вишуканого одягу вона була своя.
Я ж не позбулася відчуття,
що я просто чужинка, яка забрела в чийсь маєток.
Біла жлобишка з Бейкерсфілда, що загралася в переодягання.
Завжди за крок до викриття.
Я все роблю максимально безболісно.
Серйозно? Скільки пішло на це свято?
Не говори мені про витрати, Кіт.
Мені й батька вистачає.
Я про все подбаю. Просто… треба більше часу.
О боже, Ненсі.
- Просто йшла до чоловіка. - Не думаю, що він у гуморі
- для відвідувачів. - Я ризикну, дякую.
Назвала мене відвідувачкою.
Ага.
Коханий, що таке? У нас фінансові проблеми?
Ні. Просто…
Тато дорікає мені через витрати, ото й усе. Нічого страшного.
Тому ти п'єш третій скотч до обіду…
Та ну.
Це якось пов'язано з зустріччю, яка у вас була в Нью-Йорку?
Послухай, усе нормально.
Просто… Багато роботи.
Ну…
Можу допомогти тобі переключитись.
Ти впевнена? Скоро приїдуть гості.
Дамо їм змогу наткнутися на щось цікаве.
Правда?
Гей.
Вибач за це.
Гей.
- Я просто… - Це вже віддавна.
- Не розкажеш, що таке? - Так. Це…
Можеш на мене не тиснути?
Про стільки всього треба подумати.
Ти сьогодні гарно виступила.
Я весь час дивилася на тебе.
Я бачив. Ти танцювала ніби лише для мене.
Поки не забув.
Цього вистачить на два місяці занять.
Мені б не завадили нові пуанти.
Ти точно дочка Патті.
Привіт.
- З Новим роком, дорогенька. - І вас.
Тато саме хвалив трояндовий сад.
Садівники добре про нього дбають.
Садом займаюся я. Дуже терапевтичний процес.
Дивовижно.
Моїм дітям є чого в тебе повчитися.
Вони успадкували від мене все, окрім робочої етики.
Не знаю, чи це справедливо.
Роберт дуже багато працює.
Він точно багато витрачає.
У моїй сім'ї насильство було явне…
- Знайдемо щось випити. - …а в Робертовій
панувало тонке мистецтво пасивної агресії.
Вітаю.
І якби не мої друзі, його б і не помітили.
Будьте тут. Я на хвильку.
Вітаю. Дякую, що прийшли.
- Усе нормально? - Так.
- Це було… цікаво. - Так.
Робертів батько знову з тобою фліртує?
Він зі мною не фліртує.
Боже, може, і фліртує.
Не знаю, у них своя таємна мова. Я її не розумію.
Дівчатка, тільки обережно з ними.
Вони дорожчі за всі наші речі.
Пусте. Корі на них байдуже. Як і на мене.
- Та ну. Їй не байдуже. - Ненсі!
О боже. Не терплю ту жінку. Па-па.
Привіт, рада тебе бачити.
Даруй.
ЕЛЕОНОР ПІД'ЇЖДЖАЮ…
МЕНІ ПОТРІБНИЙ МАРТІНІ…
- Ел! - Привіт! З Новим роком.
Не треба було заради мене вертатися раніше.
Жартуєш? Я дуже хотіла приїхати.
О боже. Тільки ти можеш так добре виглядати після 16-годинного перельоту.
Я нечітко висловилась? Горілка. Вермут. Оливки. Прямо в рот.
Тобі пощастило, бо я знаю бармена.
Смакота. Дякую.
Угу. Ви теж нічогенька.
- А він зухвалий. - Знаю.
- Привіт. - Привіт.
- Як ти? Добре. - Добре. А ти?
- Мені теж таке. - Справді?
Відколи ти п'єш мартіні?
Тебе не було два тижні. Я дуже змінилась.
Ого!
- Ненсі, браво. Тут прекрасно. - Дякую.
Молодчина. А де господар?
- Точно. Я Роберта не бачила. - Він усе ще працює.
- Сьогодні? - Ага.
Це що, евфемізм, бо ви займалися сексом…
- Ні. - …і він відпочиває?
- Що? - Вони таке роблять.
- Не може бути. Ні. - Ага.
- Колись робили. - Коли… А потім що?
Останнім часом усе не так.
Не знаю, я пробула проявити ініціативу, а він не зреагував.
Я зрозуміла.
Це нормально. У шлюбі так буває.
Еллі, скажи, це нормально.
- Мені як знати… - Невже?
…я ж недарма одинока.
Ви так довго разом. Хочеш сказати,
що у твого чоловіка ні разу такого не було?
Ого. Боже.
У нас були всякі негаразди, але не такі.
Я подумала,
може, це через те, що батько так на нього тисне по роботі.
- Може, через сімейні фінанси? - Це…
- Стрес? - Однозначно.
Не вигадуймо проблем там, де їх ще нема. Так.
- Ел. - Так.
Я…
- Хочу тебе з деким познайомити. - Ні.
- Так. - Він адвокат після розлучення.
Не адвокат з розлучень. Розлучений адвокат.
Грає з Робертом в теніс, але він демократ.
- Ти обіцяла мене не сватати. - Так.
Я тебе не сватаю, а знайомлю.
- Він знає Бейонсе. - Не знає.
Так, вони разом робили подію.
Ти не церемонишся.
- Ед, привіт. - Бейонсе?
Даруйте.
- Ось вона. - Так.
Щороку перемога.
- Ти милий. - І гарний.
Це Елеонор. Подруга, про яку я розказувала.
- Елеонор, дуже приємно. - Взаємно.
- З Новим роком. - З Новим роком.
Ненсі каже, що ти з Бостона.
Я вчився на юридичному в Кембриджі.
- Ого! - Так.
Говард. Нам треба…
- Ми забули… - Що?
- Говард хотів випити. - Ні.
- Точно. Це правда. - Серйозно?
Ага.
Ти молодчина. Він приємний.
- Милий, скажи? - Так.
Зроби мені послугу. Не згадуй, що я розповіла тобі про Говардову роботу.
Він образиться, якщо дізнається.
- Авжеж. Ні пари з уст. - Дякую.
Піду привітаюся з іншими.
- Я буду тут. - Добре.
У наш час Баланчина б одразу забойкотували,
або принаймні називали «проблематичним».
Але він вважав, як і я,
що танець не повинен заспокоювати глядачів чи митців.
Він повинен провокувати. Збуджувати.
Коли ти за головного, Філ, так завжди і є.
А в нас би нічого не вийшло
без підтримки таких щедрих членів ради, як місіс Геннессі.
Можна на секунду викрасти маестро?
Даруйте.
Я знайшла ідеального автора анотацій для нової постановки.
Він шанований професор
і заради мене звільнить у своєму розкладі віконечко.
Мері, Говарде, це Філ Делавін з балету Лос-Анджелеса.
Він готує нову захопливу постановку, «Аріадну».
Це ж твоя царина, Говарде? Грецька міфологія?
Так. Метафора лабіринту
неухильно вабить митців уже не одне століття.
Я точно не перший беруся за цю тему.
Та сподіваюся, що мій погляд буде свіжий.
Митці, очевидно…
Я звикла, що мене виключають з розмов у колі Робертових рідних.
Це те, що ми всі…
Але вони говорили не про яхти й гольф.
Це було щось серйозне.
…у створеній людиною структурі.
Я вас на хвильку покину.
Ви не вважаєте, що лабіринт насправді… Це ж конструкт.
Гарлане. Рада, що ти прийшов.
Я б таке не пропустив. Радий тебе бачити.
Як Лена?
Я думав, що Роберт тобі скаже. Ми з Леною…
Коханий. Ти казав, що ми ненадовго.
Друзі чекають нас у «Нобу».
Пайпер, це Ненсі. Дружина мого клієнта Роберта, яка влаштувала це свято.
Дуже приємно.
У вас велетенський будинок.
Дякую.
Пайпер, даси нам хвильку?
Вона працює в нашій фірмі.
Гарлане, ти завжди так мені допомагав
розібратися, що діється в цій сім'ї.
Я старався. Менеджер капіталу завжди помагає клієнтам…
Що сталося на зустрічі в Нью-Йорку?
Ти… Краще спитай Роберта.
Я питала. Він мені не розказує.
- Це мій обов'язок перед клієнтом. - Обов…
Ти спиш з 25-літньою секретаркою.
Не треба посилатися на якийсь уявний етичний кодекс.
Етика тут ні до чого. Це питання виживання.
Поговори з чоловіком.
Що це?
Саме те, що треба.
Ще цього мені бракувало.
Діагноз правдивий, просто ліки не ті.
Розумію.
Красиве тату. Це квітка?
Це фрактал. Геометрична фігура.
Складні, повторювані візерунки, які ніколи не змінюються.
Хай як придивляєшся, збільшуєш, зменшуєш –
усе те саме.
- Ти завжди любив математику? - Якщо чесно,
я про це й не чув, поки мені не пояснив майстер татуювань.
Побачив на вітрині в салоні «Шахта» і…
Стоп… «Шахта» біля Бейтс у Потомак-Парку?
Чорт, то ти з Бейкерсфілда?
Я росла біля Сан-Лорена.
Не може бути. Я вчився у Віста-Вест.
Ого.
Я знав, що в тобі є щось знайоме. Коли ти була там востаннє?
Я туди не їжджу.
Надто низько для тебе?
Радше навпаки.
Боюся, що, поїхавши туди, зрозумію, що геть не змінилась.
Що я така сама, як була колись.
Що в цьому поганого?
Це було небезпечно.
Дякую, Скотт.
Я піду додому.
Вона вже, мабуть, прокинулась.
Будь ласка, шампанського.
Отже, цей Говард. Професор класичної літератури?
Він обізнаний. Хоч і провінціал.
Він близький друг, якому це потрібно.
Ти сама знаєш, який у нашого балету скромний бюджет.
Можемо підвищити наш внесок.
Щоб оплатити його працю. Я поговорю з чоловіком.
Привіт. А ти вищий за мене.
Британські острови – шик.
- Але їжа… - О боже. Попалася.
Я кілька днів тебе йому розхвалювала.
Думала, ви хоч побазікаєте.
Я старалася, чесно. Просто він нестерпно нудний.
- Ні. - Що я пропустив?
Твоя прекрасна дружина пробувала звести мене з твоїм другом Едом.
З Едом Голкомбом?
- Ти чула, як він це сказав? - Що?
Це не її типаж.
- Тобі як знати? - Серйозно, що ти робиш?
Моє особисте життя не потребує втручань.
- Мені подобається незалежність. - Ми бажаємо тобі щастя.
Я щаслива. У мене є ти й Мері, мої рідні душі,
а часом я знаходжу собі приятелів для ігор.
- О боже. Наближається. - Ненсі.
Тато розгубився від усіх цих фірмових коктейлів.
Можна десь знайти для нього просто чашечку кави?
Авжеж.
Я бачила, як ти говорила з Гарланом.
Познайомилася з його дівчиною, побазікала.
Про що ще ти з ним говорила?
Він нічого мені не розказав.
У нашого родинного бізнесу чимало складних аспектів,
і краще тобі в них не лізти.
Я теж ваша родина, Кіт.
Надіюся, ми одна одну зрозуміли.
Чому в тебе до мене таке херове ставлення?
Я завжди йшла тобі назустріч.
Це тому, що батько віддав цей будинок нам, а не тобі?
Бо якщо треба, я з ним поговорю…
А хто, на твою думку, мене сюди прислав?
Хочеш знати, чому я так до тебе ставлюсь?
Усі твої вчинки транзакційні.
Так було від самого початку, але Боббі аж тепер почав це помічати.
Попрошу господиню надіслати мені ваш контакт.
- Маю кращий варіант. - Чарівно.
О боже!
- Вибачте. - Це не ваша вина. Вибачте.
- Ти в порядку? - Усе нормально.
- У тебе кров. - Ні, усе нормально.
Вибачте. Говоріть собі далі.
Коханий?
Дозволиш?
Що саме?
Ви заблукали?
У будинку стільки туалетів.
Ні, я не заблукав.
Авжеж ні. Ви жили тут до нас.
Я тут виріс.
На землі, яку мій дід готував під апельсинові гаї й нафтопромисел.
Батько зберіг найкращі ділянки для родини.
Дай, будь ласка, рушника.
У нас із Джейн не було двох раковин.
З другого боку, ми добре ладнали.
Ми встановили подвійну раковину, коли робили ремонт.
Як я розумію, вас непокоїть, що ми багато витрачаємо.
Це тобі сказав Боббі?
Запевняю вас, що я в курсі і в майбутньому
зменшу масштаби святкувань.
Я люблю ці твої святкування.
Шкода, що з наступного року їх уже не буде.
Хай що ставалося за рік, свято було для мене перевантаженням.
Можливістю показати себе.
Довести, що це і є моє життя.
Але так більше не здавалось.
Я мусила з'ясувати, що від мене приховує чоловік.
ПОШУК
ІСТОРІЯ
ДЖАНЕТ ВАЧОВСКІ ПОДІЛ МАЙНА
ОТРИМУВАЧ: РОБЕРТ ГЕННЕССІ
ЯКІ ПОТРІБНІ ВІД ДРУЖИНИ ДЛЯ РОЗЛУЧЕННЯ
Мамо, що ти робиш?
По-твоєму, я дурна? Думаєш, я дурна?
- Не корч із себе жертву… - Мамо, ні.
Мамо, що ти робиш?
Мамо.
По-твоєму, я дурна?
Мамо, зупинись! Зупини машину.
Старий…
Живіт неймовірний. Сказитися.
Коро, що це?
Ми вже їдемо. Я ненадовго заскочила сюди, як ти просила…
Ні, що це?
Тематична туса «білих жлобів».
Глянь.
Круто, скажи?
Як це назвала Джозі?
- Жлобський пікнік. - Ти так не підеш.
- Спокійно, ми вже йдемо. - Негайно зніми.
- Мамо, ти ж не серйозно. - Ти мене висміюєш?
Моя ж дочка?
Ти про що?
Це тебе не стосується. Ми просто розважаємось.
Косплеїти бідність з багатими друзями – це не розвага. Це огидно.
Так само огидно, як спустити десятки тисяч доларів
на бранч для посту в інсті,
- щоб викликати в друзів заздрість. - Вибачте.
- Будь чесна, мамо. - Ви йдіть. Кора лишається.
- Я йду. Відпусти. - Не йдеш.
Ти така фальшива й брехлива.
Ти нічого про мене не знаєш.
Де ти була?
Сьогодні студія відкрита. Я репетирувала.
Де Скотт?
Вийшов прогулятися.
Проїдемося.
- По-твоєму, я дурна? - Ні.
- Думаєш, я дурна? - Ні!
Ай! Мамо!
Не корч із себе жертви!
- …забувається повік - Мамо, зупинись!
Що серце пам'ята…
Мамо!
Не забувається повік…
- Ненсі, прошу. - Ненсі, зачекай.
- О боже. - Ненсі.
- О боже. - Богом клянусь, я забула.
Я забула, де я.
- Усе нормально. - Забула, хто я.
- Ти в порядку. Усе добре. - Це відбувається.
Що?
Я перетворююся у свою матір.
- Ні. - Ні, ні.
Просто так судилося.
- Нічого не вдієш. - Не кажи так.
Ненсі, мати хотіла тебе вбити. Це щось геть інше.
Ти не вона.
- Я вперше вдарила Кору. - Ти просто помилилась.
- Просто помилилась. - Подихай.
Ти все виправиш. Сядь собі. Усе налагодиться.
Отак. Спокійно.
- А що Роберт? - Ти про що?
Він і так від мене віддалявся.
Зараз я туди не повернусь.
Не мусиш.
- Ми не мусимо вертатись. - Ні.
А якщо вернешся, то не сама. Ми підемо з тобою.
Ми з тобою, чуєш? Ми з тобою.
Просто вибоїна. Не катастрофа.
Дихай.
Ти знайомишся з дівчатами на вечірці в коледжі й знаходиш у них рідні душі.
Це твої спасительки.
Люди, які бачать тебе наскрізь, та все одно люблять.
Якщо ти їх підпускаєш.
Як мені було знати, якщо вона не казала?
Коли я питала про минуле, вона мовчала
або казала, що краще не треба.
- Ну… - Вона моя мати,
а я нічого про неї не знаю.
Це не твоя вина.
Гей.
Ненс, не зараз.
Донечко, послухай. Я була сама не своя.
Пробач за мої слова.
Кохана. Ходімо.
Що?
Мені не треба, щоб ти ставав посередником між мною й дочкою.
Таке не залагодиш склянкою теплого молока й обіймами.
Вона запам'ятає це на все життя.
Тому мені так важливо попросити в неї пробачення.
Ні. Дай їй час.
- Що діється? - Вона ображена.
Що діється між нами?
Не кажи, що все нормально. Я знаю, що це не так.
Коли ти нарешті розкажеш?
Зараз не час.
У дитинстві мені часто снилося, що я вмію літати.
Я летіла вище й вище, понад горами й у нове життя.
Гей.
Приємно було познайомитися.
Я подумав: якщо хочеш сходити на каву чи просто випити…
Це дуже мило.
Але я не можу. Вибач, якщо в тебе склалося інше враження.
Так.
Таки склалося.
Але я не могла втекти від минулого, як не могла змахнути руками й злетіти.
Минуле лишалося зі мною, наче шрами на тілі.
Тягло мене назад, хоч я й не до кінця розуміла чому.
СКОТТ РІД
Гей.
Вибач, це куртка Джуніпер.
На.
Я хотів би подякувати тобі за цю вакансію.
Я знаю, що ти це зробила, бо Мері щось сказала.
Моя дружина не така майстриня шпіонажу, як вважає.
Це не через неї. З тобою постановка лише виграє.
Ти не вмієш брехати. Але Філ запропонував мені роботу.
Ну, він запропонував її Девіду.
Здається, він переплутав мене з барменом.
Так, це схоже на Філа. Хоч би скільки я його виправляла,
- він зве мене Луїзою. - Луїзою?
А це звідки взялося?
Мабуть, це єдине бабусине ім'я, яке спадає йому на думку.
- Ти вважаєш своє ім'я «бабусиним»? - Бо це так.
Мене назвали на честь старої покійної тітки.
В імені «Ненсі» нема нічого старого.
У ньому є не те щоб рима, а натяк на танець.
Ти ж танцівниця?
Колись була. Так.
Не знаю. Краще вже Луїза.
Ну, до зустрічі на балеті, Луїзо.
До зустрічі, Девіде.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська