אימא, מה הולך כאן?
את חושבת שאני טיפשה? את חושבת שאני מטומטמת?
בילדותי,
היה לי בחלומותיי מעין כוח שנתן לי את היכולת לעוף.
האוויר היה כמו מים ויכולתי פשוט לשחות בו.
מעלה, מעלה, מעלה ומעל ההרים לתוך חיים חדשים לגמרי.
והקטע המשוגע הוא שזה התגשם, במובן מסוים.
כוחו וכספו של בעלי הם שהעבירו אותי לעולם חדש.
ובכל שנה נהגתי לחגוג את זה במסיבה לרגל השנה החדשה.
הייתה זו צעקת הניצחון שלי על עברי האלים.
שנכתבה בפרחי אדמונית ובשמפניה מובחרת.
במשך 18 שנה ליטשתי את המסיבות האלה לכדי משהו שקרוב לשלמות.
אין לך צל של מושג מי אני.
לא יכולתי לדעת שהמסיבה הזאת תהיה האחרונה שלי.
- פרק 2 ננסי -
אבל כדי לספר איך הגעתי לשם, אני צריכה לחזור לאחור.
- לפני 17 שנה -
היי.
אני צריכה לארגן את מסיבת השנה החדשה שלי. תפסיק להסיח את דעתי.
את מסיחה את דעתי.
את כל כך סקסית.
- החלטת להוציא אותי מדעתי? - לא.
אני מנסה לסיים את קישוטי השולחן.
היי.
מה קרה?
אתה יודע… היום הזה חשוב לי מאוד.
הו, ננס.
באמת. זו המסיבה הראשונה שלנו כזוג נשוי.
הופעת הבכורה שלי בחוג החברתי של משפחת הנסי.
- היי. - ואם היא לא תהיה מספיק טובה?
את אשתי. את מושלמת.
ואם זה יותר מדי, פשוט נבטל.
- לא… - רק תגידי.
- לא. - כן.
רק את חשובה לי.
טוב.
עוד מעט יתחילו להגיע אנשים.
אז בואי ניתן להם משהו להתפרץ אליו כשייכנסו.
רוברט אהב אותי בצורה ראוותנית כל כך באותם ימים.
בעוצמה הזאת של אהבה בראשית דרכה.
כשיש כל כך הרבה אהבה ביניכם, היא כמו מטשטשת כל פגם
ומרפאה כל פצע.
גם את הישנים והעמוקים ביותר.
הרגשתי כה מוגנת איתו באותם ימים ראשונים.
כעבור 18 שנה ההרגשה הייתה שונה לחלוטין.
מותק, מה דעתך?
הזזתי כמה דברים השנה. אני כל הזמן מחדשת.
נדמה לי שחשבון כרטיס האשראי הולך להיות כואב במיוחד החודש.
קצת מוקדם לזה, לא?
זו מסיבה, לא? היי, קיט בדרך לכאן.
רציתי לעבור על כמה עניינים עסקיים לפני שיגיעו האורחים.
אתה רציני? היום הוא ראש השנה החדשה.
הייתה לכם פגישה חשובה קצת לפני החגים. מה…
על מה עוד צריך לדבר?
אהיה במשרד שלי.
- על פי ספרה של אראמינטה הול -
סליחה, אני חוששת שאתה מתמקם במקום הלא נכון.
תצטרכי לאשר כל שינוי עם מתאמת האירוע,
אבל בחרי את הרגע שלך.
כי המסיבה הזאת היא אירוע השיא של השנה בעיני החלאות לבית הנסי.
ננסי הנסי, ואתה?
מפוטר?
דייוויד.
דייוויד, הבר אמור לעמוד שם מתחת לפרגולה.
כך יהיה לו קצת צל מצמחי הוויסטריה
ונוף של גן הוורדים.
את ציירת את זה? זה לא רע.
אתה לא צריך להחמיא לי. אני לא הולכת לפטר אותך.
לא נראה לי שיהיה לי זמן למצוא מחליף.
גב' הנסי.
- כן? - גב' הנסי, יש לי חדשות איומות.
מה העניין?
שקיות ההפתעה.
הם השתמשו בסרט שחור לבן במקום בוורדרד וארגמן שהזמנתי
כדי שיתאים למוטיב של מצעד הוורדים.
כבר יותר משעה אני בטלפון, מחפשת תחליפים,
אבל כל החנויות כבר סגורות לקראת החג.
קרוליין, קחי נשימה, טוב. יש לנו זמן.
אזעיק תגבורת, טוב?
טוב, תודה.
הגיבורה שלי. תיכנסו, בנות.
בואו.
- יש! - מלאכית.
טוב, אז צריך לחתוך אותן בזווית של 45 מעלות,
כך שהקצוות ייראו יפים וישרים.
את רוצה שזה ייעשה בצורה מושלמת או שזה ייעשה בכלל?
- אי אפשר גם וגם? - לא.
רוברט חושב שאפשרתי למסיבה להפוך למנקרת עיניים מדי.
אני חושבת שהוא צודק.
בנות, אולי תיקחו חלק מהשקיות ותניחו בכניסה לבית,
כמו אלה עם הסרטים?
- זה יהיה נהדר. - שתיים כל אחת. ככה, מושלם.
המון תודה.
הן מהממות.
ננסי, תקשיבי לי. את עורכת את מסיבת השנה החדשה הכי יפה
להנאתם של כל מי שאוהבים אותך.
ואני חושבת שכולנו זקוקים לסיבה לחגוג היום.
זה בגלל מרקוס?
בגלל הווארד.
שוב קיצצו לו את מכסת השעות ועכשיו הוא מלמד רק ארבע שעות בשבוע.
- מה? - אני יודעת.
אני באמת לא יודעת מה נעשה.
אני יכולה לעזור.
לא, לא, זה לא מה שאני… לא.
גם ככה היית הרבה יותר מדי נדיבה. אני לא מוכנה לקבל ממך יותר כסף.
ואני לא רוצה לשקר להווארד על זה.
אז אל תשקרי. את יודעת, אם הבחירה היא בין האגו של בעלך
לאפשרות להאכיל את הילדים שלך, אז…
כן, טוב, כלומר, זה לא האגו שלו. יש לו עקרונות.
האוניברסיטה רוצה שהוא יעשה כל מיני גימיקים כמו
נפילת רומא לפי טיק-טוק וכאלה…
הוא פשוט לא מוכן להתפשר על אמות המידה שלו.
קדימה, זו שנה חדשה, נכון?
הזדמנויות יכולות לצוץ ברגעים הכי לא צפויים.
החברה שלי מרי התפללה
אמת.
במיוחד בכל הקשר למשפחה שלה.
דודה ננסי, אפשר לשחק בבובות של קורה?
לא. דודה ננסי עסוקה מדי.
היא מארגנת מסיבה ענקית. תראו.
זה הרבה יותר חשוב. אלך לשאול אותה, טוב?
- תגידו תודה. - תודה, תודה.
אהבתי את זה אצלה. הייתי זקוקה לזה אצלה.
מרי הייתה האימא שמעולם לא הייתה לי, ושלא ידעתי איך להיות.
מה?
זו לא חולצה של אבא?
הוא הרשה לי לקחת אותה. מה את רוצה, אימא?
רק לראות מה איתך.
חוץ מזה, הבנות של מרי שואלות אם יוכלו לשחק בבובות הילדה האמריקנית שלך.
זה בסדר?
כן, זה ממש לא מעניין אותי.
מצדי שייקחו את הבובות הישנות האלה אם תמצאי אותן.
פעם היית משוגעת עליהן, את יודעת? היו ימים.
כן.
קורה.
זו השמלה שלך למסיבה.
עכשיו אצטרך לגהץ אותה מחדש. את צריכה לשמור יותר על הדברים שלך.
לא, אני לא הולכת למסיבה שלך.
החברים שלי מהיילנד פארק נפגשים לארוחה משותפת.
מה? מתי זה הוחלט?
אבא אמר שזה בסדר.
ככה הוא אמר?
למה את עושה מזה עניין?
לאף אחד לא אכפת מהמסיבה הזאת חוץ ממך.
עכשיו את סתם גסת רוח.
אני גסת רוח?
אני בחופשה מהלימודים כבר שבוע ובקושי אמרת לי שתי מילים.
את מדברת עם המסעיד הדפוק שלך יותר משאת מדברת עם הבת שלך.
למשל, שאלת אותי מה שלומי בכלל?
את יודעת בכלל מה קורה בחיים שלי?
- חמודה, אני יודעת שהייתי עסוקה… - לא, זה בסדר. לא מזיז לי.
אני רק אומרת שאני לא גסת הרוח בינינו.
טוב, אחרי המסיבה אפנה זמן בשבילך.
בחיי, רק תצאי מהחדר שלי, בבקשה.
טוב, חשוב לי מאוד שתבואי, וגם לאבא שלך.
אני לא חושבת שאת עדיין יודעת מה חשוב לאבא.
המילים של קורה חתכו בבשרי, אבל לא יכולתי להאשים אותה.
היא נולדה לעולם הזה של בובות מפונפנות ובגדים יקרים.
אבל אני לעולם לא אשתחרר מהתחושה
שאני זרה שנקלעה במקרה לבית הגדול הזה.
נערת זבל לבן מבייקרספילד שמשחקת בתחפושות.
תמיד צעד אחד לפני שייחשף קלונה.
אני משתדל שזה יכאיב כמו שפחות לכולם.
באמת, בובי? כמה הוצאת על המסיבה?
אל תדברי איתי על הוצאות, קיט.
אני שומע מספיק מזה מאבא.
אני אטפל בזה. אני רק צריך עוד קצת זמן.
אלוהים אדירים, ננסי.
- אני צריכה את בעלי. - לא נראה לי שיש לו מצב רוח
- לאורחים עכשיו. - אני בכל זאת אסתכן, תודה.
היא קראה לי "אורחת".
כן.
היי, חומד, מה קורה? יש לנו בעיות כספיות?
לא. זה רק…
אבא יושב לי על הווריד בקשר להוצאות שלנו. אין מה לדאוג.
אתה כבר בוויסקי השלישי לפני 12:00 בצהריים, אז…
עזבי…
זה קשור לפגישה של כולכם בניו יורק?
היי. הכול בסדר.
אני רק… יש לי הרבה עבודה, זה הכול.
טוב…
אני יודעת איך להסיח את דעתך.
את חושבת שזה רעיון טוב? תכף יתחילו להגיע האורחים.
בוא ניתן להם משהו לדבר עליו.
כן?
היי.
סליחה.
היי.
- אני רק… - עבר הרבה זמן.
- אתה רוצה לספר לי מה קורה. - לא, זה…
אכפת לך להפסיק ללחוץ עליי עכשיו?
יש לי הרבה דברים על הראש.
היית נהדרת שם, ילדה.
הסתכלתי עליך כל הזמן.
הרגשתי. זה היה כאילו את רוקדת רק בשבילי.
לפני שאשכח.
זה אמור לכסות על השיעורים שלך לחודשיים הבאים.
אני צריכה נעלי פוינט חדשות.
אין ספק שאת הבת של פאטי.
שלום.
- שנה טובה, יקירה. - גם לך.
אבא בדיוק חלק מחמאות לגן הוורדים.
נראה שהגננים מטפלים בו יפה.
האמת היא שאני עושה את הגינון בעצמי. כן, יש לזה ערך טיפולי.
אני חושב שזה נפלא.
לילדים שלי יש דבר או שניים ללמוד ממך.
הם ירשו ממני הכול, רק לא את מוסר העבודה שלי.
אני לא בטוחה שזה הוגן.
אני חושבת שרוברט משקיע שעות בעבודה אצלך.
הוא מדווח על המון הוצאות, בכל אופן.
במשפחה שלי האלימות הייתה גלויה לגמרי.
- בוא ניקח משקה. - אבל במשפחה של רוברט
שלטה האמנות החמקמקה של התוקפנות הפסיבית.
ברוכים הבאים.
ולא הייתי מבחינה בה אלמלא החברות שלי.
תישארו כאן רגע. אני כבר חוזרת.
ברוכים הבאים. תודה שבאתם.
- את בסדר? - כן.
- זה נראה… מעניין. - אכן היה מעניין.
אבא של רוברט שוב פלירטט איתך?
הוא לא מפלרטט איתי.
אוי ואבוי, אולי כן.
לא יודעת, יש להם שפה סודית משלהם. אני לא מבינה אותה.
היי, בנות. רק תיזהרו איתן, טוב?
הן יקרות יותר מכל הרכוש שלנו.
זה בסדר. לקורה כבר לא אכפת מהן. וגם לא ממני.
- די, נו. בטח שאכפת לה. - ננסי!
אני שונאת את האישה הזאת. ביי.
היי, טוב לראות אותך.
סליחה.
- אלינור: אני בכניסה… -
- זקוקה למרטיני… -
- אל! - היי! שנה טובה.
לא היית צריכה לקצר את הנסיעה בגללי.
את צוחקת? אין מקום אחר שאני רוצה להיות בו.
אוי, אלוהים. אף אחד לא נראה ככה אחרי טיסה של 16 שעות.
לא הייתי ברורה? וודקה, ורמוט, זיתים. לפה שלי ומהר.
למזלך, אני מכירה את הברמן.
טעים מאוד. תודה.
גם את לא נראית רע.
- הוא שובב. - אני יודעת.
- היי. - היי.
- היי. מה שלומך? - טוב. ואת?
- אני רוצה אחד כזה. - באמת?
ממתי את שותה מרטיני?
נעדרת שבועיים. אני אדם אחר עכשיו.
וואו!
- ננסי, בראבו. זה מושלם. - תודה.
כל הכבוד. איפה הגבר של הבית?
- נכון. לא ראיתי את רוברט. - כן. יש לו עבודה.
- הוא עובד היום? - אני יודעת.
או שזו לשון נקייה לעשיתם סקס של טרום-מסיבה…
- לא. - ועכשיו הוא מתאושש.
- מה? - כן, יש להם קטע כזה.
- לא נכון. כן? לא. - כן.
- היה פעם. - מתי… ומה קרה אז?
המצב לא משהו בזמן האחרון.
לא יודעת, ניסיתי ליזום קודם, והוא לא עמד בזה.
הבנתי מה רמזת שם.
זה נורמלי לגמרי. חיי נישואים, נכון?
אלי, תגידי לה שזה נורמלי.
- אין לי מושג. - כן?
לא סתם אני רווקה.
אתם נשואים כבר שנים. בחייך, את אומרת לי
שבעלך אף פעם לא התקשה לתפקד?
וואו. אלוהים.
היו לנו בעיות מסוג אחר, אבל לא… לא ככה.
אני חושבת
שאולי זה משום שאבא שלו לוחץ עליו מאוד בעבודה.
- עניינים של כספי המשפחה אולי? - זה…
- לחץ? - כן, בטוח.
כן, אל תמציאי בעיות איפה שאין בעיה. זהו.
- אל. - כן.
אני…
- אני רוצה להכיר לך מישהו. - לא, לא, לא.
- כן, כן. - הוא עורך דין גרוש.
לא עו"ד לענייני גירושים. הוא עו"ד והוא גרוש.
הוא משחק טניס עם רוברט אבל הוא דמוקרט.
- חשבתי שגמרנו עם השידוכים. - כן.
זה לא שידוך, זו רק היכרות.
- והוא מכיר את ביונסה. - לא נכון.
כן, הם ערכו מופע התרמה ביחד בשנה שעברה.
השארת את הטוב לסוף, הא?
- אד, היי. - ביונסה.
סליחה.
- הנה היא. - היי.
עוד שנה, עוד זוכה.
- אתה מקסים. - הוא חמוד.
זו אלינור. החברה שלי שסיפרתי לך עליה.
- אלינור, נעים מאוד. - נעים גם לי.
- שנה טוב. - שנה טובה.
ננסי סיפרה לי שאת מבוסטון.
אני למדתי משפטים בקיימברידג'.
- וואו! - כן.
הווארד. אני חושבת ש…
- שכחנו… - למה?
- לא. - אנחנו חייבות להווארד משקה.
- כן. נכון. - באמת?
כן.
זה היה יפה מאוד מצידך. הוא מקסים.
- הוא חמוד, נכון? - כן.
עשי לי טובה. אל תזכירי את מה שאמרתי קודם על העבודה של הווארד.
הוא ייפגע כל כך אם הוא ידע שסיפרתי לך…
- ברור. לא אגיד מילה. - תודה.
אני הולכת להגיד היי לכמה אנשים.
- טוב, אני כאן. - טוב.
כיום, בלנשין יהיה הראשון שיבוטל,
או לפחות יוגדר כבעייתי.
אבל מבחינתו, וגם מבחינתי,
הריקוד לא נועד לנחם את הקהל או את האמנים.
הוא נועד לגרות. לעורר.
וכשאתה על ההגה, פיל, הוא תמיד כזה.
ולא היינו יכולים לעשות את זה
בלי תמיכתם של חברי הנהלה נדיבים כמו גב' הנסי.
אני יכולה לגנוב את המאסטרו לרגע?
סליחה.
ייתכן שמצאתי את האדם המושלם לכתוב את התוכנייה שלנו להפקה החדשה.
הוא מרצה מוערך
וייתכן שיסכים לעשות לי טובה ולמצוא לזה זמן.
היי, מרי, הווארד, זה פיל דלאבין מהמטרופוליטן בלט של לוס אנג'לס.
הוא מעלה יצירה מקורית מרתקת בשם "אריאדנה".
זה התחום שלך, נכון, הווארד? מיתולוגיה יוונית?
כן, המטפורה של הלבירינת
הילכה קסם על אמנים פרשנים במשך השנים.
אני מניח שאני לא הראשון שמנסה להתמודד איתה,
אבל אני מקווה שהפרשנות שלי תהיה מקורית.
אמנים הם, כמובן…
הייתי רגילה להרגיש מודרת מהשיחות עם המשפחה של רוברט.
זו החוויה שכולנו…
אבל הפעם לא דובר על מפרשיות או על חבטות גולף.
משהו רציני יותר התרחש.
במבנה שתוכנן ע"י אדם.
סלחו לי לרגע.
נכון, אבל לא היית אומר שהלבירינת הוא בעצמו מבנה?
הרלן. אני כל כך שמחה שהצלחת להגיע.
לא הייתי מפסיד את זה, ילדה. טוב לראות אותך.
מה שלום לנה?
חשבתי שרוברט סיפר לך. לנה ואני…
מותק, היי. אמרתי שניכנס ונצא.
החברים שלי מחכים לנו ב"נובו".
פייפר, זו ננסי. אשתו של הלקוח שלי רוברט והמארחת שלנו.
נעים מאוד להכיר אותך.
הבית שלך ענקי.
תודה.
פייפר, תוכלי לתת לנו רגע?
היא עובדת בחברה שלנו.
הרלן, תמיד עזרת לי כל כך
למצוא את הידיים ואת הרגליים במשפחה הזאת.
אני משתדל. כל מנהל הון ראוי לשמו חייב ללקוח שלו…
מה קרה בפגישה בניו יורק?
תצטרכי לשאול את רוברט.
שאלתי. הוא ממדר אותי.
- יש לי חוב של כבוד ללקוח שלי. - חוב של כבוד?
אתה מזיין את המזכירה בת ה-25 שלך.
בוא לא ניתלה באיזה קוד אתי בלתי קיים.
זה לא עניין של אתיקה, אלא של שמירה על עצמי.
אז דברי עם בעלך.
מה זה?
נראה שאת זקוקה לזה.
זה הדבר האחרון שאני צריכה עכשיו.
כלומר, האבחנה נכונה, התרופה לא.
הבנתי אותך.
זה קעקוע נהדר. זה פרח?
זה פרקטל. זו צורה גיאומטרית.
תבניות מורכבות שחוזרות על עצמן ולא משתנות לעולם.
לא משנה כמה מקרוב תסתכלי, כמה תגדילי או תקטיני אותן,
תמיד אותו דבר.
- תמיד היית חובב מתמטיקה? - למען האמת,
אפילו לא ידעתי מה זה עד שהמקעקע הסביר לי.
ראיתי את זה בחלון של מקום שנקרא "מכרה הפחם" ו…
רק רגע, מכרה הפחם, ליד שדרת בייטס בפוטומק פארק?
שיט. את ילידת בייקרספילד?
גדלתי מול סן לורן.
אין מצב. למדתי בוויסטה וסט.
וואו.
ידעתי שיש בך משהו. מתי ביקרת שם בפעם האחרונה?
אני לא מבקרת שם.
זה מתחת לכבודך עכשיו?
לא, דווקא ההפך הוא הנכון.
נראה לי שאני פוחדת שאם אחזור לשם, אגלה שלא השתניתי בכלל.
שאני בדיוק כמו שהייתי תמיד.
מה רע בזה?
זה היה מסוכן.
תודה, סקוט.
אני צריכה להיכנס.
- אולי היא כבר ערה. - היי.
כוס שמפניה, בחור טוב.
אז הווארד ההוא. הפרופסור ללימודים קלאסיים?
נראה שיש לו הרבה ידע. אבל הוא קצת פרובינציאלי.
הוא חבר יקר שזקוק להזדמנות.
מי כמוך יודעת כמה זעום התקציב של המטרו בלט.
אולי נוכל להגדיל את התרומה שלנו?
כדי לעזור בתשלום השכר שלו. אני רק צריכה לדבר עם בעלי.
- היי. אתה יותר גבוה ממני. - היי.
האיים הבריטיים מהממים.
- אבל האוכל… - הו, אלוהים. הסתבכתי קשות.
היללתי אותך באוזניו בלי סוף.
חשבתי שלפחות תנהלו שיחה.
ניסיתי, באמת ניסיתי. הוא פשוט משעמם בטירוף.
- לא. - מה אני מפספס כאן?
כן. אשתך המקסימה, תבורך בנשים, ניסתה לשדך לי את החבר שלך, אד.
אד הולקומב?
- את רואה איך הוא אומר את זה? - מה?
הוא לא הטיפוס שלה.
- איך אתה יודע? - בחייך, מה את עושה?
חיי הדייטינג שלי הם לא בעיה שדורשת תיקון, טוב?
- אני אוהבת את העצמאות שלי. - אנחנו רוצים שתהיי מאושרת.
אני מאושרת מאוד. יש לי אותך ואת מרי, אתן חברות נפש שלי.
ויש לי את הידידים שלי לעת מצוא.
- אוי, אלוהים. סכנה קרבה. - ננסי.
אבא קצת איבד את הצפון מכל משקאות הבית האלה.
נראה לך שאני יכולה לארגן לו כוס קפה פשוטה?
כמובן.
ראיתי שדיברת עם הרלן קודם.
כן, פגשתי את החברה החדשה שלו. סתם התעדכנו בחדשות.
על מה עוד דיברת איתו?
הוא לא אמר לי כלום.
בעסקים המשפחתיים יש צדדים מורכבים
שעדיף שלא תהיי מעורבת בהם.
אני חלק מהמשפחה, קיט.
טוב, אני מקווה שהבהרתי את עצמי.
מה לעזאזל הבעיה שלך איתי?
כל השנים אני רק מנסה להתחבר איתך.
חורה לך שאבא שלך נתן לנו את הבית ולא לך?
כי אני אשמח לדבר איתו אם זה…
מי לדעתך שלח אותי הנה מלכתחילה?
רוצה לדעת מה הבעיה שלי איתך?
שכל דבר שאת עושה הוא עסקה.
וכך היה מההתחלה, אבל בובי מתחיל לגלות את זה עכשיו.
אבקש מהמארחת שלנו לשלוח לי את פרטי ההתקשרות שלך.
- אקל עליך עוד יותר. - מקסים.
אוי ואבוי. אוי! אוי ואבוי.
- אני נורא מצטערת. - זו לא אשמתך. אני נורא מצטער.
- את בסדר? - כן, בסדר גמור.
- את מממת. - לא, לא, לא. אני בסדר גמור.
סליחה. תבלו בנעימים, בבקשה.
מותק?
אפשר?
אפשר מה?
הלכת לאיבוד?
יש כל כך הרבה חדרי שירותים בבית.
לא, לא. לא הלכתי לאיבוד.
ברור שלא. גרת כאן לפנינו.
גדלתי כאן.
על אדמה שהוכשרה על ידי אבא שלי לפרדסים ולשדות נפט.
אבא שמר את החלקות הכי יפות כדי לגדל בהן את המשפחות שלנו.
אני יכול לקבל מגבת, בבקשה?
ג'יין ואני אף פעם לא חשנו צורך בשני כיורים.
יחד עם זה, אנחנו הסתדרנו בינינו.
התקנו את הכיור הכפול כששיפצנו את הבית.
אני מבינה שאתה מוטרד מההוצאות שלנו.
זה מה שבובי אמר לך?
אני מבטיחה לך שאני מודעת לכך ובכוונתי לצמצם
את המסיבות בעתיד.
אני דווקא נהנה מהמסיבות שלך.
יהיה חבל מאוד אם לא תהיה מסיבה בשנה הבאה.
לא משנה מה עבר עליי, המסיבה הזאת תמיד הייתה נקודת האיפוס שלי.
ההזדמנות שלי להציג חזות גאה.
להוכיח שאלה באמת החיים שלי.
לא הרגשתי כך יותר.
הגיע הזמן לגלות מה בעלי מסתיר ממני.
- חיפוש -
- היסטוריה -
- ג'נט ווצ'אוסקי הפרדת נכסים -
- אל: רוברט הנסי -
- נדרש מאשתך… הליכי גירושים… -
אימא, מה הולך כאן?
את חושבת שאני טיפשה? את חושבת שאני מטומטמת?
- את לא הקורבן כאן… - תפסיקי… אימא, עצרי.
אימא, מה הולך כאן?
אימא.
את חושבת שאני מטומטמת?
אימא, עצרי! עצרי את המכונית.
אחותי…
אני בהלם מהבטן הזאת. זה מטורף.
קורה. מה זה?
אנחנו יוצאות. עשיתי את הסיבוב שלי, כמו שנידבת אותי, אז…
לא, מה זה?
זו מסיבה בנושא זבל לבן.
חכי, תראי.
בול פגיעה, נכון?
איך ג'וזי קראה לזה?
- פיקניק של בבונים. - את לא יכולה ללבוש את זה.
- תרגיעי. טוב, אנחנו הולכות. - תורידי את זה מיד.
- אימא, את לא רצינית, נכון? - את לועגת לי.
הבת שלי?
על מה את מדברת?
זה לא קשור אלייך. אנחנו סתם מבלות.
להתחפש לעניים עם החברים העשירים שלך זה לא בילוי, זה דוחה.
לא פחות דוחה מלהוציא עשרות אלפי דולרים
על ארוחת בראנץ' ולהעלות לאינסטגרם
- כדי שהחברות שלך יקנאו? - טוב. טוב, סליחה.
- תודי בזה, אימא. - אתן יכולות ללכת. קורה לא תגיע.
- לא, אני יוצאת. - את נשארת כאן.
עזבי אותי. את כזאת מזויפת וחרטטנית.
אין לך צל של מושג מי אני.
איפה היית?
הסטודיו היה פתוח היום. הלכתי להתאמן.
איפה סקוט?
הלך לטייל.
בואי ניסע לסיבוב.
- את חושבת שאני טיפשה? - לא.
- את חושבת שאני מטומטמת? - לא!
אאו! אימא!
את לא הקורבן כאן, אז אל תתקרבני.
- "היכרות תישכח…" - אימא! עצרי!
"ולא תיזכר…"
אימא!
"האם על היכרות ישנה להישכח…"
- ננסי, בבקשה. - ננסי, עצרי. בבקשה.
- אוי, אלוהים. - ננסי.
- אוי, אלוהים, מותק. - נשבעת באלוהים, שכחתי.
שכחתי איפה אני.
- זה בסדר. - שכחתי מי אני.
- את בסדר. את בסדר. - זה קורה.
מה?
זה קורה. אני הופכת לאימא שלי.
- לא, לא, לא, לא. - לא, לא, לא.
זה תמיד היה אמור לקרות.
- אני לא יכולה לעשות כלום. - אל תגידי את זה.
אימא שלך ניסתה להרוג אותך, ננסי. זה דבר אחר לגמרי.
את לא האישה הזאת.
- אף פעם לא הכיתי את קורה. - זו רק טעות, טוב?
- זו רק טעות. - את חייבת לנשום.
את יכולה לתקן את המצב. שבי. בואי, יהיה בסדר.
זהו. זה בסדר.
- מה עם רוברט? - מה זאת אומרת?
הוא כבר תופס מרחק.
אני לא מסוגלת לחזור לשם עכשיו.
את לא חייבת.
- אנחנו לא חייבות להיכנס. - לא.
ואם כן תיכנסי, לא תהיי לבד. אנחנו נהיה איתך.
אנחנו שומרות עלייך, טוב? אנחנו שומרות עלייך.
זו רק מהמורה, נכון? זו לא התרסקות.
רק תנשמי.
את פוגשת נערות במסיבה בקולג' והם הופכות לחברות הנפש שלך.
למושיעות שלך.
לאלה שמכירות אותך לפני ולפנים ובכל זאת אוהבות אותך.
אם רק תרשי להן.
איך אני אמורה לדעת אם היא לא מספרת לי?
כשאני שואלת אותה על עברה היא מנפנפת אותי
ואומרת שהיא לא רוצה לדבר על העבר.
- כן, טוב… - היא אימא שלי
ואני לא יודעת עליה כלום.
זו לא אשמתך.
היי.
זה לא הזמן, ננסי.
זה בסדר, מותק, אני… איבדתי שליטה.
אני מצטערת על מה שאמרתי.
מותק, בואי.
מה?
אני לא צריכה שתנהל משא ומתן לשלום ביני לבין הבת שלי.
תקשיבי, זה לא משהו שתוכלי לתקן בכוס חלב חם ובחיבוק.
היא תזכור את זה כל חייה.
ולכן התנצלות היא הדבר הכי חשוב עכשיו.
לא. את צריכה לתת לה ספייס.
- מה הולך כאן? - היא נסערת.
מה קורה בינינו?
אל תגיד לי שהכול בסדר. אני יודעת שזה לא נכון.
מתי אתה מתכוון לדבר איתי?
בואי לא נעשה את זה עכשיו.
בילדותי, היה לי בחלומותיי מעין כוח שנתן לי את היכולת לעוף.
מעלה, מעלה, מעלה ומעל ההרים לתוך חיים חדשים לגמרי.
היי.
שמעי, שמחתי מאוד להכיר אותך היום.
וחשבתי לעצמי, אולי תרצי לצאת לקפה או משקה…
זה מקסים מצידך.
אבל אני לא יכולה. ואני מצטערת אם הטעיתי אותך.
כן.
כן, הטעית אותי.
אבל כמו שלא יכולתי לנפנף בזרועותיי ולעוף, כך לא יכולתי לברוח מעברי.
הוא יישאר איתי כמו הצלקות על גופי.
יגרור אותי לאחור בדרכים שאפילו אני לא יכולתי להבין עד תום.
- סקוט ריד סקוט ריד -
היי.
אכפת לך? זה המעיל של ג'וניפר.
הנה.
את יודעת, אני חייב להודות לך על ההזדמנות התעסוקתית.
כן, אני יודע שעשית את זה רק כי מרי אמרה משהו.
כן. אשתי היא לא מרגלת-העל שהיא מדמיינת לעצמה.
לא עשיתי טובה. אתה תהיה נכס להפקה.
את שקרנית גרועה. אבל פיל הציע לי את המשרה.
טוב… אני חושב שהוא הציע לדיוויד.
אני חושב שהוא התבלבל ביני לבין הברמן.
כן, מתאים לפיל. לא משנה כמה פעמים אתקן אותו,
- הוא עדיין קורא לי לואיז. - לואיז?
מאיפה זה בא?
אני מתארת לעצמי שזה גם של של זקנה והיחיד שעלה בדעתו.
- את חושבת ששמך הוא שם של זקנה? - אני יודעת את זה. כן.
נקראתי על שם איזו דודה זקנה שמתה.
אין שום דבר זקן בשם ננסי.
יש בו… לא החרוז אלא הלחישה של ריקוד.
את רקדנית, נכון?
הייתי. כן.
לא יודעת. נראה לי שאני מעדיפה להיקרא לואיז.
טוב, אז נתראה בבלט, לואיז.
נתראה שם, דיוויד.
תרגום: גלית אקסלרד