Не знаю, чи Роберт це пам'ятає,
але ми познайомилися перші.
Одного вечора багато років тому
ми стояли біля кухонної шафи, напившись дешевого пива…
і я його розсмішила.
Усе було так спонтанно й природно.
Він точно теж це відчував.
А тоді підійшла вона, і я їх познайомила:
«Роберте, це Ненсі».
Що таке?
О боже.
НЕІДЕАЛЬНІ ЖІНКИ
ЗА КНИЖКОЮ АРАМІНТИ ГОЛЛ
Це ніби й не вона.
Це точно Ненсі, але вона на себе не схожа.
Я захищала Давіда.
Я справді думала, що це не має сенсу.
Не має.
Тепер усі це побачать
і подумають бозна-що, перш ніж я встигну…
Розумію, але…
Надіюся, ти знаєш, що можеш поділитися зі мною своїми переживаннями.
Просто…
мені було неприємно навіть уявляти її з іншим,
а побачити це…
Я думав, коли його затримають…
я відчую полегшення.
Але мені не легше.
А тобі?
Ні. Зовсім.
Попри це все… я її люблю.
І все б віддав, щоб її повернути.
Це божевілля чи…
Ні.
Це не божевілля.
Я вийду тут.
- Гей. - Що?
Дякую, що пішла сьогодні зі мною.
Приємно побути у важливому для неї місці.
Навіть недовго.
- Дякую. - Дякую.
Чорт.
Привіт.
Я прийшов сваритися, що ти не відповідаєш, але… ого.
Пробач.
Якщо в тебе плани, могла просто сказати.
У мене були попередні плани піти на балет з другом,
і я… Телефон був у беззвучному.
Здається, ти не сприймаєш мене серйозно.
Я думала, Джей, ти розумієш, що нічого серйозного я не шукаю.
Я не про це.
Я про те, що ти не поважаєш мене як людину.
Поважаю.
Джей, мені зараз непросто.
Я кажу не лише про сьогодні.
Після вечірки на День святого Патріка…
ти запізнилася на дві години.
У ніч смерті подруги
ти написала мені о 21:00, а тоді прийшла о 1:00.
- Що це було? - Я прийшла після 22:00.
- Це точно було пізніше. - Не було.
Ел, я тебе чекав допізна.
Не варто говорити про це надворі.
Пропоную піднятися.
Відкоркувати пляшку вина
і обговорити все як дорослі люди.
- Згода? - Ти сказала «вино».
То тебе підкупило вино, а не доросла розмова.
Доброго ранку.
- Гей. - Без молока й цукру.
Лише кава й гаряча вода.
- Як ти любиш. - Дякую.
Так.
Ти спізнишся на роботу.
Думаю, начальниця зрозуміє.
Ого.
Я не знав, що ти любиш риболовлю.
Не люблю.
Якщо захочеш навчитися, знаю класне місце на озері Ґреґорі.
Джей, тобі вже пора в офіс.
Так. Треба.
Уже біжу. Побачимося там.
Ага.
- Мені шоколадну. - Я хотіла шоколадну.
Я перша.
Вибач, сонце. Вона перша сказала.
Виходимо через 20 хвилин. Що треба сказати тьоті Еллі?
- Дякую. - Прошу.
- Дякую. - Забагато цурку?
Не буває такого.
Мені б таку маму.
Коли ти мені розкажеш
- про балет? - Усе.
Мені тепер не можна брати машину?
Ну, Маркусе,
коли ти потай вейпиш у моїй машині, так і буває.
- Я не вейпив. - Гей.
Елеонор.
Мамо, скажи йому щось.
- Допоможи її завести. - Сину.
- Вийдіть надвір. - Пошукаймо проводи.
- Вибач за все це. - Усе гаразд.
Відтепер я уважно тебе слухаю.
- Я просто… - Звільнимо місце.
- О боже. Вибач. - Ні, усе нормально. Я підніму.
Я підніму. Еллі, краще…
- Що це? - Нічого.
Нічого? Поліційний звіт.
ПОЛІЦІЯ ЛОС-АНДЖЕЛЕСА ДОДАТКОВА ІНФОРМАЦІЯ
Це публічна інформація.
Так, але чому вона в тебе?
Бо щось явно не те.
Знаю, Давіда затримали,
але за грабіж, не за вбивство,
при тому через свідчення невідомого інформатора.
Серйозно, це ж підозріло.
У новинах пробують пов'язати це з Ненсі, але зв'язку нема.
То ти витрачаєш на це чимало часу.
Не треба. Не виставляй мене вразливою.
Мені й удома цього вистачає.
Добре.
НЕНСІ
Дякую. Ніяк не доходили руки.
Розумію.
Постійно витріщаюся на її старі повідомлення, які не можу видалити.
Так.
- Ти цим снідав? - Не було апетиту.
АЛЬТАДЕНА НАВІКИ
Щось сталось?
Не хочу набридати тобі ще чимось.
Що таке?
Сьогодні Кіт спитала, що я готую на вихідні на Корин день народження.
А я забув.
Тому тепер я дивлюся на діджея для тихої дискотеки,
а я ж не знаю, що вона любить,
і ґуґлю «дні народження 17-річних дівчат».
Обережно. А то потрапиш на поліційні радари.
Дякую. Тепер почуваюся і дурнем, і збоченцем.
Який батько забуває про доччин день народження?
Аж не віриться.
- Одружений з Ненсі. - Так.
Тобі не доводилося цим займатися.
Але я хочу принаймні спробувати.
Це її перший день народження після…
Ненсі влаштовувала магічні святкування.
Клянуся, промови не буде.
Шістнадцять років тому життя зробило мені найкращий подарунок,
і сьогодні ми це святкуємо.
Тому без зайвих слів – наша іменинниця.
Моя донечка Кора.
Розважайся.
СОЛОДКІ 16
Не хочу все похерити.
Я допоможу.
Я бувала на багатьох святах Ненсі.
Думаю, що розберуся.
- Я не забагато прошу? - Це для Кори. Забагато?
- Для неї що завгодно. - Дякую.
Так.
- Пошли мені все, що знайшов. - Добре.
Детективе Ґенз, придивляєтеся собі будинок?
На жаль, не на мою зарплату.
Красива.
- Дякую. - Прекрасні лінії.
Однак мало хто б робив індивідуальне фарбування для вінтажної 450 SL.
Та якщо фінанси не обмежують, то можна
й отак знецінити класичну модель в ідеальному стані.
- Кожному своє. - Так.
Гарного вам дня.
Власне, якщо ви не проти…
Ви точно бачили це фото.
- Так, воно скрізь у новинах. - Я довго його вивчала,
і не можу зрозуміти одного… цього виразу на лиці місіс Геннессі.
Правда? Вона розслаблена, не почувається там чужою.
Це химерно.
Що спільного у світської дами з Пасадени й у цих людей?
Вона не завжди була світською дамою.
У Ненсі було життя до Роберта.
Яке життя?
Складне.
Мама-алкоголічка, жорстокий вітчим, трейлерний парк.
Їй було непросто.
Так. Ми вивчали її минуле.
І тому ситуація ще більше дивує.
- Чому? - Що в такої жінки
спільного з Робертом і його сім'єю?
Чи з вами?
Ви розслідуєте нашу дружбу?
Ні.
А звинувачення в пограбуванні надумане?
Ви б мене зараз не допитували,
якби мали вагомі докази вини Давіда.
У вас є інші підозрювані?
Дякую за ваш час.
- Чорт. - Опустіть вікно!
Ви не маєте права за мною стежити. Це переслідування.
Представтеся і дайте номер значка.
Я не коп.
Я працюю на Донована.
Ясно.
Ви бували в зоні бойових дій?
Смерті тебе змінюють.
Я допоміг їм з поданням на притулок,
посмикав за урядові ниточки, про які ми говорили…
Якщо коротко, тепер у них своя стоматологічна клініка.
Дочка недавно випустилася з Вассара.
Неймовірно.
Коли серце говорить, треба прислухатися.
Дами, вибачте, але маю невеличку справу.
Побачимося пізніше біля басейну.
Миленько. Кадриш жінок моїми історіями?
Це гарна історія.
А ми з мамою фінансуємо твій фондик,
тому вона також і моя.
«Мій фондик»? Дякую, Донні.
Дочка вступила в Університет Огайо, до речі.
Вассар звучить краще.
- Ого. - Вінстон казав, ти неабияк ганяєш.
Ага, коли треба.
В інших сім'ях, коли вмирає чийсь друг,
рідні купують букет, кошик чи приходять обійняти.
Не в нас.
Кажуть, це прокляття шляхетних і багатих.
- Ага. - Мало обіймів.
Багато емоційної сублімації.
Ага. Оскільки твій Вінстон більше за мною не стежитиме,
і ти побачив, що я жива й здорова,
можете вже вертатися додому.
Я б хотів.
У мене є цікавіші заняття.
- Але… - Коли стається трагедія,
ти схильна поводитися непередбачувано.
- Це нечесно. - Ні?
Ні.
- Коли помер тато… - Не… Не треба.
Він тут ні до чого.
Тоді я була в геть іншому стані.
Серйозно?
Якби я прийшов без доказів, ти б усе заперечувала.
Давні друзі разом горюють.
Надто широкі усмішки
- для скорботи. - Ми вшановуємо захоплення
близької людини.
Ел, і ти, і я знаємо, що ти любиш лагодити поламані іграшки.
Особливо таку біленьку.
Якби ти вступила в спілку чорних студентів…
- …або в чорне сестринство… - Авжеж.
…був би Джамал або Террел,
- а так ти сохнеш по сама-знаєш-кому. - Та ну.
Ти козел.
Чому не визнаєш, що коли йдеться про Роберта, ти нічого не помічаєш?
І так було завжди.
Закінчив?
Не переслідуй мене.
РОБЕРТ – ПОЛІЦІЯ ТУТ. УСЕ ПЕРЕРИВАЄ.
ЦЕ ЖАХЛИВО. МОЖЕШ ПРИЇХАТИ?
КРИМІНАЛІСТИ
У них був ордер.
Ордер на що?
На речі Ненсі.
Нашу фінансову звітність.
Перевіряють, чи вбивство дружини було для мене вигідне.
О боже.
Забрали мій ноутбук.
Думав подзвонити Кіт, але вона скаже батькові,
а він перетворить усе на справжній гівнопад.
Вони просто ретельно все перевірять.
- І нічого не знайдуть. - Це точно.
Я не… Я й не мала на увазі, що…
Твоя правда. Вибач.
Просто… стільки всього…
Мабуть, не найкращий момент для святкування дня народження.
Не згодна.
Ми повинні жити далі.
Кора заслуговує на нормальне життя.
Як і ти.
Ненсі точно б цього хотіла.
МІЖНАРОДНИЙ ПОРЯТУНОК + ПІДТРИМКА
Якщо потрібно обрати когось для команди в Ліберії,
то я б голосував за Челсі.
Вона зголосилась?
Ні, але ініціативу проявляла.
РОБЕРТ ДАВІДА ВІДПУСТИЛИ.
У неї багато корисних зв'язків серед місцевих.
Ел… Ел.
Так, пробач.
Та нічого.
Якщо хочеш, я можу з нею зв'язатися.
Добре.
Джей.
Навряд чи це буде,
але слідство явно ускладнюється, тому…
якщо хтось спитає про мене…
Знаю. Розумію.
Я нічого не скажу.
Навпаки.
Можеш сказати, що я була в тебе.
- Я думав, що ми тримаємося в тіні. - Так.
Та якщо хтось запитає, то ми посприяємо слідству.
- Еллі. - Так.
Маєш хвильку?
Авжеж.
Даси мені хвилинку? Вибач.
- Авжеж. - Дякую.
Що таке? Усе нормально?
Це стосується мами.
Її треба забрати з відділку.
Що? Ти про що?
ПОЛІЦІЯ ПАСАДЕНИ
Я зв'язалася з адвокатом. Він уже їде.
Вона мовчатиме до його приїзду.
Ми її не заарештовуємо.
Просто треба, щоб її хтось звідси забрав.
Не розумію.
Виявилося, що ваша подруга докучає моїм підлеглим.
- Що? - За минулий тиждень
вона подала 20 запитів у державні архіви,
а сьогодні перейшла межу.
Наступного разу я її заарештую.
- Що ти вже зробила? - Неважливо.
Та ні, дуже важливо.
- Можливо, я вилаялась. - Що?
- І кинула степлер. - О боже.
- У стіну. - Ясно.
- Не в людину. - Ти в порядку?
З цим Давідом вони гаяли час.
А мої знахідки вони розглянути відмовляються.
Я виділила всіх Девідів в альбомах з коледжу.
І знайшла всіх Девідів, за якими вона стежить у соцмережах.
Я навіть знайшла Вільяма Девіда, власника квіткової крамниці в Техасі,
пост якого вона лайкнула на пінтересті.
- Знаю, це божевілля… - Так,
- тільки не сердься за це питання. - Що?
Ти приймаєш…
Ні. Ел, серйозно.
Я вже пів року не приймаю нічого сильнішого за аспірин.
Добре.
Вибач, я не можу змиритись.
Тобі вона сказала, Ел.
А від мене закрилась, поки ти слухала…
І це вже не зміниться.
Вона й від мене закривалась.
Я стільки всього не знаю.
Хотіла б я теж мати на що перемкнути увагу.
На роботу чи Роберта.
Пропоную сьогодні провести вечір спокійно.
Я куплю готових страв.
І прийду до вас з Говардом і дітьми.
І ми просто… позависаємо.
- Добре. - Добре.
Не знала, що хтось ще так каже.
Я кажу.
Позависаємо.
Я прийшла занести…
Роберте.
Роберте!
- Привіт. - Привіт.
Ти був наче в катарсисі.
Ага.
Коли хочу випити, то приходжу сюди й відбиваю м'ячі.
І скільки ти вже тут?
мабуть, дуже хотів випити.
Ти в порядку?
Є новини з поліції?
Вони повернули кілька коробок Ненсі,
але більше нічого.
Зате говорив з твоїм братом.
Ти серйозно?
Я здивувався дзвінку.
Минуло стільки років.
Що… Що він хотів?
- Поспівчувати. - Ага.
- Він мене завжди не любив. - Та ну.
Я розповідав, що він мені казав?
- Ні. - Це було на риболовлі
з твоїм батьком. На першому курсі. На канікулах.
Так.
Не минуло й години, як ми приїхали,
і Донован мене притис і сказав, щоб я на тебе й не дивився.
У романтичному плані.
Чому він так вчинив?
Мабуть, просто грав роль старшого брата.
Я б не тримав на нього зла.
Я забіжу в душ.
Ти будеш тут?
- Ще не знаю. - Як скажеш.
У якому ми, на твою думку, столітті?
Я вже давно лежу на сонці. Дай мені хвильку.
Ми що, в темних віках,
раз ти вирішуєш, з ким мені зустрічатися?
Попри ваші з матір'ю переконання,
я вже доросла. Я доросла.
Я людина, якою захоплюються і на яку покладаються.
І я сама вирішую, що хочу і що роблю.
Добре.
Може, сядеш?
Розкажеш, що тебе так роздратувало.
Ти дзвонив Роберту.
Оце швидкість. Ви багато спілкуєтеся.
Він розповів, що ти йому сказав, коли ви познайомились.
Що ти заборонив йому зі мною зустрічатись.
Оце ти рубаєш.
Поясниш чому?
І ти, і я це знаємо, Ел.
Я не знаю. Тому прошу тебе пояснити.
Добре.
Я все бачу.
Ви з ним розумні, чуттєві однодумці.
У вакуумі, якби решти світу не існувало…
ви були б ідеальними міжрасовими Кеном і Барбі.
- Але тому що світ не… - Не світ.
- Його сім'я. - Ти нічого не знаєш
- про його сім'ю. - Геннессі – стара аристократія,
претензійність у них в крові.
Для них відповідальність – це міф, а етика – просто жарт.
Як гадаєш, хто допоміг затримати Давіда?
Класичний хід Геннессі.
Гуртуються, захищаючи своїх.
Ні. Ти верзеш дурниці.
Роберт не вбивав Ненсі.
У неї був коханець Девід,
і це він її убив.
- То Роберт дізнався про Девіда. - Він не знав про Девіда.
Він не знав про зраду, поки я не розповіла,
а це було вже після смерті Ненсі.
Секундочку. Ти…
Ти розказала Робертові, що дружина його зраджує?
Так.
Бо він переживав.
Він думав дзвонити в поліцію, а я хотіла помогти.
Останнім часом ти тільки те й робиш, що допомагаєш Робертові.
Хотіла бути його запасним варіантом.
Ти не розумієш, про що говориш.
- Не розумію? - Ні.
Не віриться, що мама була в тюрмі.
Я не була в тюрмі. Це був акт громадянської непокори,
на який має право кожен.
Але вибачте, що вас налякала.
- Я не злякалась. - Добре.
А тато злякався.
Що? Я ще не закінчив.
На цьому й завершимо.
Хіба що хтось хоче помогти мені прибрати.
- Не я. - Не я.
Гей, ні.
Джуні, ану вернись.
- Я допоможу. - Дякую.
Їм було страшно.
Вони цього не скажуть, але це так.
Ти пішла, нічого не пояснивши, а потім нам подзвонили з поліції.
Знаю, вона для тебе важлива,
але в тебе є сім'я.
Діти все ще тут. І ти їм потрібна.
- Ти потрібна нам. - Я не можу…
Не можу це просто відпустити.
Дякую, Елеонор, за допомогу й локшину.
Та нічого.
Він має право переживати.
Знаю.
Але мені треба, щоб ти мене неупереджено вислухала.
Що таке?
Я знайшла адресу Давіда.
- Ні. - Тобі не набридло сидіти без відповідей,
бо всі вважають, що ми лише подруги, а тому їх не заслужили?
- Набридло. - Він її малював.
Він тусувався з нею.
І може щось знати.
Не можна заважати слідству.
Вона не відповідає.
Хто?
Я дивилася відео про скорботу від психолога на ютубі,
і та радить говорити з покійними близькими.
Я намагалась.
Коли вдома нікого нема чи коли всі поснули,
щоб не подумали, що я здуріла.
І я розмовляю з нею.
Розповідаю, як Арті втратила ще один зуб,
як Говард, можливо, знайшов нову роботу…
Але вона не відповідає.
Не говорить зі мною.
У мене стільки запитань.
Допоможи мені.
Є хто?
Дайте мені спокій.
Ми не репортери й не з поліції.
Ми подруги Ненсі.
Просто хочемо поговорити.
Геть звідси.
Ні.
Ми не підемо.
- Впустіть нас. Прошу. - Мері.
Ви геть подуріли?
Будь ласка. Вона наша подруга.
Будь ласка.
Вона побачила мої роботи в колекціонера й написала.
Я думав, що вона з тих білих жінок, які – без образ –
хочуть, щоб я намалював їх «справжніх».
Та після кількох замальовок
я зрозумів, що вона не така.
Вона хотіла, щоб я малював її шрами.
Вона казала, що це сліди ДТП, яка сталася через неї.
Вона сказала, що ДТП сталася через неї?
Її вини однозначно не було.
Давіде, з того фото здавалося, що ви були дуже близькі.
Я навіть цього не пам'ятаю.
Вона заскочила на хвильку.
Типу, якого вона привела,
- там явно не подобалось. - Що?
Вона була з кимось?
Давіде, можете його описати?
Він був білий.
Думаєш, це міг бути Роберт?
Ні. Він того фото раніше не бачив.
Можете глянути…
- Він би мені сказав. - Чекай.
Будь ласка, гляньте на це фото.
Впізнаєте його?
Якби я запам'ятав щось, крім раси, я б сказав.
Я розповів поліції. Нехай шукають.
- Ви й не глянули. - Ні. Досить уже запитань.
Це…
Мене кинули за ґрати. І за що?
Я нічого не зробив. Нічого.
Добре. Дякуємо, що приділили нам час.
Дякуємо.
Де були ви?
Даруйте?
Ваша найближча подруга мчала до смерті.
Захлиналася у власному нещасті.
Ось що я бачив.
Ось що я малював.
Де були ви, коли вона потребувала підтримки?
Вона цього не приховувала.
Якщо ви не помічали, значить просто не хотіли.
Не стій, ходімо.
Композиція на столах має бути гармонійна.
І по троє людей на кожному розі. Щоб не було заторів.
- Узагалі. Зрозуміли? Дякую. - …твоя вина.
Твоя вина.
- Вона не… - Це ти не…
Я не раз казав тобі…
Усе нормально?
Хай як я заперечував,
моя сім'я найняла кризову піар-фірму, щоб та тисла на поліцію.
Це вони злили те фото.
Можеш у це повірити?
Ось чому заарештували Давіда Боєтта. Через мою сім'ю.
Це огидно.
Вони вважали, що це відтягне увагу преси від нас.
І кому яке діло,
що невинний тижнями сидить за ґратами?
А ти з ним не зустрічався?
З ким?
З Давідом.
Уперше ти побачив його в новинах.
Елеонор, ти ж була тут. Ми побачили його разом.
Куди ти хилиш?
Нікуди я не хилю. Просто…
Просто знаю, як це – бути з могутньої родини.
Інколи й не бачиш, як родичі смикають за ниточки.
Ну, тобі вдалося знайти в житті власний шлях.
- Ти так вважаєш? - Ага.
Я постійно відчуваю, як рідні зиркають мені через плече.
Але ти займаєшся тим, що для тебе важливо.
Мене це надихає.
Завжди надихало.
Тату.
Тату!
- Що? - Чому мамині речі в коробках?
Я просто… їх перескладав.
Не можна їх викидати.
Коро, я й не збирався.
Просто зрозумій:
мені дуже важко постійно бачити її речі.
То що? Ти просто її витреш?
Ні, він так не зробить.
Це неможливо, Коро.
Це все, що залишилось.
У цих коробках усе, що залишилося від мами.
Донечко, я розумію. Я…
Коро, іди сюди.
Ти знала, що моя машина раніше належала моєму тату?
А ще він подарував мені цей підвіс.
А на стіні у квартирі в мене висить його вудка,
бо я хочу відчувати його присутність.
Тому ці речі завжди поряд.
Ти теж так можеш.
Переглянь усі ці речі
і вибери ті, які нагадують тобі про неї. І тримай їх поряд.
А для всього іншого
ми знайдемо якесь особливе місце.
Наприклад, будинок в Охай.
І ти приїздитимеш туди, коли захочеш відчути її присутність.
Добре.
Ти не мусиш відпускати маму.
Тато ніколи тебе про таке не попросить.
Сонечко.
Дякую.
Не дивно, що вона все скасувала.
У школі їй явно буде веселіше.
Це я зіпсував святкування.
Це я наполягла на вечірці.
Ти лише допомагала.
Корі потрібно більше часу.
Це так протиприродно.
Ніхто не готує дитину до втрати батьків.
І нас не готували.
Почасти я зрадів, що поліція забрала її речі.
Я не хочу витерти її зі свого життя, але куди не гляну,
її речі так і кричать про таємне життя, яке вона вела.
Про роман, який вона приховувала.
Мене це оглушує. І так скрізь.
Як на мене, будинок в Охай – чудове місце для її речей.
Ага.
Буде важко їхати туди самому.
ХУДОЖНЄ ПРИЛАДДЯ ІНШЕ
МИСТЕЦЬКІ КНИЖКИ
Вона підкладала її всім моїм родичам.
Ті терпіти цього не могли.
І це ще більше її смішило.
Щоразу вона сміялася годинами.
Смішно.
Я не знала, що їй було так погано.
Як же я не помічала, що з нею діялося?
Ніхто не помічав.
Я це упустила.
Просто… упустила.
Усе гаразд. Я теж.
О боже.
Якось вона спитала, чи мені подобається Роберт.
Пам'ятаю, як поспішно я сказала, що ні.
Вона точно знала, що я брешу. Як інакше?
Я не вміла, як вона, так правдоподібно прикидатися.
Творити власну реальність.
Може, це був мій шанс.
Може, вона б зрозуміла.
Бо вона теж брехала.
Брехала Роберту.
Брехала всім нам.
Ненсі, я хочу почати з вибачень.
Я зреагував дуже різко.
Я повівся жахливо…
РОБЕРТ ГЕННЕССІ
…і мені жаль, що я так тебе налякав.
Але не дивно, що я розлютився,
дізнавшись, що ти спиш з іншим.
Ти в порядку?
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська