Jag vet inte om Robert ens kommer ihåg det nu,
men jag träffade honom först.
Den där natten, för så många år sen, lutad mot köksskåpen, full på billig öl…
Jag fick honom att skratta,
och det var så spontant och naturligt.
Jag vet att han kände likadant.
Men sen kom hon dit, och jag presenterade dem.
"Robert, det här är Nancy."
Vad är det?
Herregud.
BASERAT PÅ BOKEN AV ARAMINTA HALL
Det ser inte ens ut som hon.
Självklart är det Nancy, men det ser inte ut som hon.
Jag försvarade Davide.
Jag tyckte verkligen att det här var ologiskt.
Det är det.
Nu får alla se det här
och tänka vad de vill innan jag ens fått en chans att…
Jag vet, men…
Hoppas du vet att vad du än känner så kan du berätta för mig.
Jag menar, det är…
…illa nog att tänka sig henne med nån annan,
men att se det…
Jag trodde att när han hade häktats skulle jag…
…få nån slags känsla av lättnad.
Men ingen lättnad.
Känner du lättnad?
Nej. Egentligen inte.
Trots allt det där… Jag älskar henne än.
Jag skulle ge vad som helst för att få henne tillbaka.
Är det galet eller…
Nej.
Nej, det är inte galet.
Här bor jag.
- Du. - Ja.
Tack för att du följde med idag.
Det var trevligt att vara på en plats som var viktig för henne.
Om så bara för en liten stund.
- Tack. - Tack.
Fan också.
Hej.
Jag tänkte konfrontera dig för att du läste mitt sms utan att svara, men…wow.
Förlåt mig.
Du hade bara kunnat säga att du hade andra planer.
Jag hade planerat att gå på balett med en vän,
och jag är…Jag… Min mobil var på tyst.
Det känns som om du inte tar mig på allvar.
Jag trodde vi båda förstod att allvar inte intresserar mig, J.
Det var inte det jag menade.
Det jag menar är att du inte respekterar mig, som person.
Det gör jag visst.
J, jag har det inte så lätt just nu.
Fast det här handlar väl egentligen inte om ikväll?
Efter St. Patrick's Day-festen kom du förbi två timmar senare än sagt.
Kvällen din vän dog,
du sms:ade mig kl 21:00, men dök upp kl 01:00.
- Vad var det för nåt? - Nej, jag kom strax efter 22:00.
- Det var definitivt senare än så. - Nej.
El, jag var vaken.
Vi borde inte diskutera det här på gatan.
Jag tycker att vi borde gå upp.
Jag tycker vi borde öppna en flaska vin
och kanske försöka prata om det här som vuxna.
- Ja? - Du sa nåt om vin.
Så vinet övertalade dig, inte ordet vuxna.
Godmorgon.
- Hej. - Ingen mjölk. Inget socker.
Bara malet kaffe och varmt vatten.
- Din favorit. - Tack.
Ja.
Du kommer bli sen till jobbet.
Jag tror att min chef kommer förstå.
Åh, wow.
Jag visste inte att du gillade fiske. Gör du det?
Det gör jag inte.
Jaha, om du vill lära dig vet jag ett bra ställe vid Lake Gregory…
J, du borde åka till kontoret.
Ja. Nej, jag…det borde jag.
Jag gör det. Jag…vi ses där.
Ja.
- Pax för chokladen. - Den ville jag ha.
Jobbigt. Jag paxade.
Ledsen, raring. Jag måste ära paxen.
Ryggorna på om 20 minuter, tjejer. Vad säger ni till tant Ellie?
- Tack, tant Ellie. - Så lite.
- Tack. - För mycket socker?
Omöjligt.
Jag önskar att du var min mamma.
Vad skulle du berätta
- om baletten? - Sluta.
- Vadå, får jag inte använda bilen längre? - Så går det, Marcus.
När du vejpar i min bil i smyg, blir det så här.
- Jag vejpade inte. - Hörni.
- Hej, El. - Eleanor.
Mamma, säger du åt honom att slappna av? Jag behöver starthjälp.
- Följ med pappa ut. - Vi letar upp startkablarna.
- Jag är ledsen för det här. - Ingen fara.
Jag lovar att ge dig all min uppmärksamhet.
- Jag ska bara… - Låt mig göra plats.
- Gud. Förlåt mig. - Ingen fara. Jag tar det.
Jag tar det. Ellie, låt mig…
- Vad är det här? - Inget.
Inget? Det är en polisrapport.
- Det är offentliga handlingar. - Ja, men varför har du dem?
För att nåt känns fel. Jag vet att Davide greps,
men han greps för rån, inte mord, på grund av nån informants vittnesmål.
Allvarligt, det är skumt.
Nyheterna försöker koppla det till Nancy, men det är det inte.
Du lägger ner mycket tid på det här.
Gör inte så. Få det inte att låta som om jag är skör.
Sånt får jag nog av häromkring.
Okej.
Tack. Jag kunde inte förmå mig att göra det.
Jag fattar.
Jag stirrar på gamla sms från henne som jag inte kan radera.
Ja.
- Var det här din frukost? - Jag har haft dålig aptit.
Nåt annat på gång?
Jag vill inte störa dig med det här också utöver det du redan har.
Vad är det?
Idag frågade Kit vad jag planerar för Coras födelsedag nu i helgen.
Jag hade glömt.
Så nu försöker jag anlita en DJ till ett tyst disco,
som jag inte ens vet om hon gillar,
och jag googlar "födelsedagsparty för 17-årig flicka".
Försiktigt. Du vill inte hamna på nån lista.
Tack. Nu känner jag mig både som en idiot och ett pervo.
Vad för slags far glömmer sin egen dotters födelsedag?
Helt otroligt.
- En som är gift med Nancy. - Ja.
Du har aldrig behövt tänka på sånt här.
Visst, men jag vill åtminstone försöka.
Det är hennes första födelsedag efter…
Nancy gjorde dem alltid magiska.
Jag ska inte hålla tal, jag lovar.
För 16 år sen, fick jag mitt livs största gåva,
och idag får vi fira henne.
Så utan vidare dröjsmål, födelsedagsflickan.
Min dotter Cora.
Ha så kul ikväll.
Jag vill bara inte sabba den.
Jag kan hjälpa till.
Jag har gått på en hel del av Nancys fester.
Jag tror att jag kan försöka lösa det.
- Blir det inte för mycket? - Det är Cora. Vad är för mycket?
- För mycket existerar inte. - Tack.
Ja. Ja. Okej.
- Skicka det du har hittills, okej? - Ja. Okej.
Inspektör Ganz, tänker du köpa nåt i det här grannskapet?
Inte med det de betalar mig, dessvärre.
Hon är vacker.
- Tack. - Otroliga linjer.
Fast inte många skulle speciallacka en klassisk 450 SL.
Fast, om man har råd, vad spelar det då för roll
att man sänker värdet på en klassiker i nyskick?
- Smaken är som baken. - Ja.
Ha en bra dag.
Förresten, om det går bra…
Du har säkert sett det här fotot.
- Ja, överallt på nyheterna. - Jag har studerat fotot noga,
och det jag inte kan bortse från är… mrs Hennesseys min.
Eller hur? Hon ser avslappnad ut, inte alls malplacerad.
Men det är inte logiskt.
Vad har ett societetslejon från Pasadena gemensamt med det här gänget?
Hon var inte alltid ett societetslejon.
Hon hade ett liv innan Robert.
- Vad för slags liv? - Ett tufft ett.
Alkoholiserad mor, våldsam styvfar, husvagnspark. Det var inte lätt.
Ja, ja. Vi har kollat hennes förflutna.
Det gör det här ännu underligare.
- Varför? - Tja, en sån kvinna,
vad har hon gemensamt med Robert och hans familj?
Eller med dig?
Utreder ni min vänskap?
Nej. Det gör vi inte.
Är rånanklagelsen bara skitsnack?
Du skulle inte fråga allt det här om ni hade nåt hållbart på Davide.
Utreder ni nån annan?
Tack för din tid.
- Fan. - Rulla ner fönstret!
Du har ingen rätt att följa mig. Det här är trakasseri.
Jag vill ha ditt namn och ditt nummer.
Jag är inte polis.
Jag jobbar för Donovan.
Okej.
Har du nånsin varit i en krigszon?
Förlusten av liv, den förändrar en.
Jag fick dem att söka asyl,
drog i några av de regeringstrådar vi nämnde och…
Kort sagt, nu har de en frodande tandvårdspraktik.
Deras dotter tog examen från Vassar i fjol.
Otroligt.
När ens hjärta talar till en bör man lyssna.
Mina damer, om ni ursäktar, jag har lite saker att göra,
men vi ses vid poolen lite senare.
Gulligt. Använder du mina historier för att ragga kvinnor?
Det är en bra historia.
Och mamma och jag finansierar din lilla välgörenhetsgrej,
så det är även min historia.
"Lilla välgörenhetsgrej?" Tack, Donnie.
Dottern gick på Ohio State, för den delen.
Vassar lät bättre.
- Wow. - Winston säger att du kan sprinta.
Ja, när jag känner för det.
I vissa familjer, när nåns vän dör,
köper man blommor eller en korg eller erbjuder en kram.
Kan inte relatera.
Det sägs vara de väluppfostrade och rikas förbannelse.
- Okej. - För lite kramar.
För mycket känslomässig sublimering.
Visst. Eftersom din polare Winston har slutat stalka mig,
och du kan se att jag är väldigt trygg och i god form, kanske ni kan åka hem.
Det skulle jag gärna göra.
Jag har annat att göra än att vakta dig.
- Men… - Men i tragiska situationer
har du en tendens att vara oförutsägbar.
- Inte rättvist. - Inte?
Nej.
- När pappa dog… - Inte… Nej… Gör inte så.
Dra inte in honom i det här.
Jag befann mig på en annan plats då.
Allvarligt?
Om jag konfronterat dig utan bevis hade du förnekat det.
Det här är två gamla vänner som sörjer.
Rätt stora leenden
- för att sörja. - Vi ärar en älskad persons passion.
E, både du och jag vet att du älskar att laga trasiga saker.
Framförallt en viss vit kille.
- Om du hade gått med i BSU… - Vad?
eller en svart studentförening, hade du varit med en Jamal eller en Terell
- istället för besatt av du-vet-vem. - Jag orkar inte.
Du är ett as.
Varför erkänner du inte att du är blind vad gäller Robert?
Det har du alltid varit.
Är du klar?
Sluta för fan att skugga mig.
POLISEN ÄR HÄR. DE VÄNDER UPP OCH NER PÅ ALLT.
DET ÄR FÖR MYCKET. KAN DU KOMMA?
De hade fullmakt.
Fullmakt för vad?
Några av Nancys grejer.
Våra finansiella handlingar.
De ville se om jag skulle vinna på att låta döda min fru.
- Herregud. - Och de tog min laptop.
Jag tänkte ringa Kit, men hon hade ringt min far,
och han hade förvandlat det här till ren kalabalik.
De tar nog bara det säkra före det osäkra.
- De lär inte hitta nåt. - Självklart inte.
Jag menade inte…antydde inte… Det jag sa var…
Du har rätt. Förlåt.
Jag bara… Hela grejen är bara…
Det kanske inte passar så bra att ha födelsedagsfest nu.
Jag håller inte med.
Jag tror att vi måste leva vidare, du vet?
Cora förtjänar lite normalitet.
Precis som du.
Och jag tror att det är vad Nancy hade velat.
Så, om vi nu ska lägga till nån till teamet i Liberia,
så röstar jag på Chelsea.
Har hon erbjudit sig?
Nej, men hon har visat framfötterna.
DE SLÄPPTE DAVIDE
Hon har lokala kontakter vi vore hjälpta av.
El… El…
Ja, förlåt.
Ja. Nej, ingen fara.
Jag kan kontakta henne, om du vill.
Visst.
Du, J.
Det här kommer inte hända,
men polisutredningen börjar bli komplicerad, så…
…om nån skulle ställa frågor om mig…
Jag vet. Uppfattat.
Jag kommer inte säga nåt.
Nej, berätta du.
Du kan berätta att jag var hos dig.
- Jag trodde vi var diskreta. - Det är vi.
Men om någon frågar ska vi vara hjälpsamma.
- Ellie. - Ja?
Har du tid?
Ja, självklart.
Kan du ge mig en sekund? Förlåt.
- Ja. Självklart. - Tack.
- Vad händer? Är du okej? - Det är mamma.
- Hon måste hämtas från polisstationen. - Vad? Vad menar du?
PASADENA POLISSTATION
Jag har kontaktat en advokat. Han är på väg.
Hon kommer inte att svara på några frågor förrän han kommer.
Vi ska inte gripa henne.
Jag behöver nån som hjälper oss att bli av med henne.
Jag förstår inte.
Jag fick veta att din vän har trakasserat mina poliser.
- Vad? - Bara i förra veckan
skickade hon in 20 förfrågningar om offentliga handlingar,
och idag gick hon för långt.
Nästa gång, handfängsel.
- Vad fan har du gjort? - Det kvittar.
Nej, det kvittar inte alls.
- Jag kan ha använt B-ordet. - Vad?
- När jag kastade en häftapparat. - Herregud.
- På en vägg. - Okej.
- Inte en person. - Är du okej?
De har slösat så mycket tid på det här med Davide.
Och samtidigt vägrar de utreda några av mina tips.
Jag har ringat in varenda David i våra årsböcker från college.
Jag hittade varenda David hon följer på sociala medier.
Jag hittade till och med en William David som äger en blomsterhandel i Texas,
vars inlägg hon gillade på Pinterest, och jag bara…
Det låter galet, men…
- Bli inte arg för att jag frågar. - Vad?
- Tar du… - Nej, El, sluta.
Jag har inte tagit annat än aspirin de senaste sex månaderna.
Okej.
Förlåt, jag kan inte släppa det här.
Men hon berättade för dig, El.
Mig stängde hon ute, och du fick höra saker…
Nu får jag aldrig höra dem.
Hon stängde mig ute också. Det är så jävla mycket jag inte vet.
Jag önskar att jag kunde distrahera mig så där som du kan.
Med jobb och Robert.
Ikväll tycker jag att vi bara borde ha en avslappnad kväll, okej?
Jag ska beställa hämtmat.
Jag kommer med den till dig, barnen och Howard.
Vi ska bara…chilla.
- Okej. - Okej? Okej.
Jag trodde inte nån sa så längre.
Jag gör.
Vi ska chilla.
Hej, jag skulle släppa av…
Robert. Hej.
Robert!
- Hej. - Hej.
Det där såg utrensande ut.
Ja.
När helst jag vill dricka kommer jag hit och slår några bollar.
Hur länge har du varit här?
Jag ville väl verkligen dricka.
Är allt okej?
Har polisen hört av sig?
De lämnade tillbaka några av Nancys lådor, men inget mer än så.
Fast din bror hörde av sig.
Skojar du?
Jag blev chockad när han ringde. Det…var så många år sen.
Vad… Jag vet inte… Vad ville han?
- Beklaga sorgen. - Visst.
- Han har aldrig gillat mig. - Sluta nu.
Har jag berättat vad han sa till mig?
- Nej. - Det var på den där fiskeresan
med din pappa. Första året på college. Vårlovet.
Ja.
Ungefär en timme efter vi kom fram
drog Donovan mig åt sidan och sa att du var förbjuden frukt.
Romantiskt sett.
Varför skulle han göra det?
Han gjorde säkert bara sin storebror-grej. Klandra honom inte för det.
Jag ska hoppa in i duschen.
Stannar du?
- Jag vet inte. - Okej.
Vilket årtionde tror du vi lever i?
Jag har legat i solen ett tag. Ge mig en sekund.
Tror du det här är medeltiden,
där du får bestämma vem jag dejtar och vem jag inte dejtar?
För trots det du och vår mor tror, så är jag vuxen. Jag är vuxen.
Jag är nån folk ser upp till och förlitar sig på.
Jag fattar ansvarsfulla beslut om vad jag vill och vad jag gör.
Okej.
Du kan väl sätta dig ner?
Berätta varför du är så upprörd idag.
Du ringde Robert.
Det gick fort. Ni pratar mycket, va?
Han berättade vad du sa första gången du träffade honom.
Att du förbjöd honom att dejta mig.
Det smärtade djupt.
- Tänker du säga varför? - Lägg av. Vi vet varför.
Nej, jag vet inte. Jag behöver nog höra dig säga det.
Okej.
Jag förstår.
Ni är båda intelligenta, känsliga, likasinnade personer.
I ett vakuum, om resten av världen inte fanns…
…vore ni de perfekta Ken och Barbie med olika hudfärg.
- Men eftersom världen inte… - Inte världen.
- Hans familj. - Du vet inget
- om hans familj. - Hennesseys är ärvda pengar,
berättigade ända in i märgen.
De tror att ansvarstagande är en myt, och etik är ett skämt.
Vilka tror du drog i trådarna för att få Davide arresterad?
Det var ett klassiskt Hennessey-drag.
Att samarbeta för att skydda sina egna.
Nej. Nu låter du löjlig.
Robert dödade inte Nancy.
Hon hade en älskare. Han hette David,
och David dödade henne.
- Robert kanske fick veta om David. - Han visste inget om David.
Han kände inte till affären förrän jag berättade,
och när jag berättade var Nancy redan död.
Vänta lite. Du…
Du berättade för Robert att hans fru var otrogen mot honom?
Ja.
För att han var orolig.
Han tänkte ringa polisen, och jag ville hjälpa till.
Det verkar som om det enda du gör på sistone är att hjälpa Robert.
Du ville bli hans plan B.
Du vet inte vad du pratar om.
- Inte? - Nej.
Tänk att mamma hamnade i fängelse.
Det gjorde jag inte. Jag utövade civil olydnad,
vilket vi alla har rätt att göra.
Men jag är ledsen att jag skrämde er.
- Jag var inte rädd. - Okej.
Pappa var det.
- Vad? Jag har inte ätit färdigt. - Jag tror vi är klara här.
Om inte nån vill hjälpa mig duka av.
- Inte jag! - Inte jag.
Hallå. Nej, nej, nej…
Kom… Junie, kom tillbaka.
- Jag hjälper dig. Jag hjälper dig. - Tack.
De var rädda.
De vill inte erkänna det, men det var de.
Du bara gick utan nån förklaring, och sen ringde polisen.
Hon betydde mycket för dig,
men det gör din familj också.
De… De är fortfarande här. De behöver dig.
- Vi behöver dig. - Jag vet inte hur…
Jag vet inte hur jag ska släppa det.
Tack, Eleanor, för hjälpen och nudlarna.
Inga problem.
- Han har rätt att vara orolig. - Jag vet. Jag vet.
Nu behöver jag att du är öppensinnad.
Angående vad?
Jag hittade en adress till Davide.
- Nej. - Har du inte tröttnat på att de tycker
att vi inte förtjänar svar för att vi bara var hennes vänner?
- Så klart att jag är. - Han målade henne.
Han festade med henne.
Han kanske vet nåt om vad som hände.
VI kan inte lägga oss i utredningen.
Hon svarar inte.
Vem?
Det finns en sorgerådgivare på YouTube
som föreslår att man ska prata med dem man har förlorat.
Så jag har försökt göra det.
Du vet, när ingen är hemma eller när de sover,
så att de inte tror jag är galen.
Jag bara pratar med henne.
Jag berättar för henne att Artie har tappat en tand till,
och att Howard kanske har ett tips om ett nytt jobb, och…
Men hon svarar inte.
Hon svarar mig inte.
Och jag har så många frågor.
Snälla, hjälp mig.
- Hallå. - Lämna mig för fan i fred.
Sir, vi är inte reportrar, vi är inte poliser.
- Vi är vänner till Nancy. - Vi vill bara prata.
- Gå härifrån. - Nej.
Vi tänker inte gå härifrån.
- Släpp in oss. Snälla. - Mary.
- Är du helt jävla galen? - Snälla. Hon var vår vän.
Snälla.
Hon såg mina verk hos en samlare och tog kontakt.
Jag trodde hon var en sån där vit kvinna, som, ta inte illa upp,
ville att jag skulle måla det de tror är deras sanna autentiska jag.
Men efter ett par skisser,
var det uppenbart att hon var annorlunda.
Hon ville att jag skulle måla hennes ärr.
Hon sa att de var från en olycka som hon orsakat.
- Sa hon att ärren var hennes fel? - De var definitivt inte hennes fel.
Davide, på fotot såg ni ut att känna varandra väldigt väl.
Jag minns inte ens det fotot.
Hon deltog knappt på festen.
- Killen hon var med hade nog inte roligt. - Vad?
Vadå "killen hon var med"? Davide, minns du hur han såg ut?
Han var vit.
- Kunde hon ha varit med Robert? - Nej. Han hade aldrig sett det fotot.
Kan du titta på det här…
- Han skulle ha sagt det. - Vänta.
Kan du titta på det här fotot? Känner du igen den här mannen?
Om jag mindes nåt mer än hans hudfärg hade jag sagt det.
Jag sa till polisen. De får ta det.
- Du tittade knappt. - Nej, ni ställde er sista fråga.
Det här…
Jag blev satt i fängelse. För vad?
Jag gjorde inget. Inget.
Okej. Vi har tagit upp nog av din tid.
Tack.
Var var ni?
Ursäkta?
Er bästa vän befann sig i en dödsspiral.
Hon drunknade i sin egen misär.
Det är vad jag såg.
Det är vad jag målade.
Så var var ni när hon behövde er som mest?
Hon dolde det inte.
Om ni inte såg det, var det för att ni inte ville se.
Kom. Kom, vi går.
Jag vill att bordsdekorationerna ska vara mer konsekventa.
Och jag vill ha tre personer i varje hörn. Ingen flaskhals.
- Nej. Hela tiden. Okej? Tack. - …ditt fel.
Ditt fel.
- Hon gjorde inte… - Du gjorde inte.
Jag sa det om och om igen…
Hej. Allt som det ska?
Trots min protest,
anlitade min familj den där pr-firman för att pressa polisen.
Det var de som läckte fotot.
Är det inte otroligt?
Det är deras fel att Davide Boyette greps. Min familj.
Vidrigt.
De trodde att det skulle hålla pressen borta från oss.
Och vem fan bryr sig
om en oskyldig man måste sitta bakom galler i veckor?
Du har aldrig träffat honom, va?
- Aldrig träffat vem? - Davide.
Och första gången du såg honom var på nyheterna.
Eleanor, du var här. Vi såg honom tillsammans.
- Vad försöker du säga? - Jag… Jag försöker inte säga nåt. Jag…
Jag vet bara var det innebär att komma från en mäktig familj.
Ibland ser man inte hur de drar i trådarna.
Du lyckades staka ut din egen väg här i världen.
- Tycker du? - Ja.
Jag känner alltid hur de hänger över min axel.
Ja, men du gör det som är viktigt för dig.
Det beundrar jag.
Det har jag alltid gjort.
Pappa?
Pappa!
- Hej. - Varför är mammas saker i lådor?
Jag bara… Jag bara organiserar.
- Du får inte slänga dem. - Cora, det är inte så det är.
Du måste förstå att det är svårt för mig att ha hennes saker överallt…
Och? Tänker du bara radera henne?
Nej. Nej, det kan han inte.
Det är omöjligt, Cora.
Det här är allt jag har!
Det som finns i de här lådorna är allt jag har kvar av min mamma.
Jag förstår, gumman. Jag…
Cora. Kom.
Du vet att min bil var min pappas innan han gick bort?
Och han gav mig det här halsbandet.
Och jag har ett av hans fiskespön upphängt på väggen i min lägenhet
för att jag vill känna hans närvaro.
Så jag håller de sakerna väldigt nära.
Det kan du också göra.
Du kan se på allt det här och bara
ta det som påminner dig om henne. Håll det nära dig.
Resten av sakerna flyttar vi till nån speciell plats.
Till huset i Ojai, kanske.
Då kan du åka dit när du vill känna hennes närvaro.
Okej.
Du behöver inte släppa din mamma.
Din pappa skulle aldrig begära det av dig.
Gumman.
Du, tack.
Jag förstår att hon ställde in.
Hon skulle säkert ha roligare i skolan i alla fall.
Jag sabbade den här födelsedagen.
Det var jag som insisterade på en fest för henne.
Du har inte gjort annat än att hjälpa.
Cora behöver nog bara tid.
Det är så onaturligt, du vet?
Ingen förbereder barn på förlusten av en förälder.
Ingen förberedde oss.
En del av mig var lättad när polisen kom och tog hennes saker.
Jag vill inte radera henne, men överallt jag tittar
finns nån av hennes saker som skriker om det hemliga liv hon hade.
En jävla affär som hon dolde för mig.
Det är öronbedövande. Det är överallt.
Jag tycker att huset i Ojai blir den perfekta platsen för allt det här.
Ja.
Det kommer bli svårt att åka dit ensam.
KONSTMATERIAL
KONSTBÖCKER
Hon använde den på alla i min familj.
Alla hatade den.
Inget fick henne att skratta mer.
Varje gång hon använde den skrattade hon i timmar.
Så roligt.
Jag visste inte hur mycket hon led.
Hur kan jag inte ha märkt vad hon gick igenom?
Det gjorde ingen av oss.
Jag missade det.
Jag bara… Jag missade det.
Det är okej. Det gjorde jag också.
Gud.
En enda gång frågade hon om jag gillade Robert.
Jag minns hur snabbt jag sa nej.
Hon måste ha vetat att jag ljög. Hur kunde hon inte veta?
Jag var aldrig lika bra som hon på att låtsas.
På att skapa min egen verklighet.
Så det här kanske är min chans.
Och hon kanske skulle förstå.
För hon ljög också.
Ljög för Robert.
Ljög för oss alla.
Nancy, jag måste inleda med en ursäkt.
Min reaktion var extrem.
Jag var hemsk mot dig och…
…jag beklagar att jag skrämde dig så.
Du kan inte klandra mig för att jag blev arg
när du ligger med en annan.
Hej. Är du okej?
Undertexter: Victoria Heaps