Nevím, jestli si to Robert ještě vůbec pamatuje,
ale já ho potkala první.
Tu noc před mnoha lety
jsem se opírala o kuchyňskou linku opilá levným pivem
a rozesmála jsem ho.
Bylo to tak spontánní a přirozené.
Vím, že to cítil taky.
Pak ale přišla ona a já jsem je představila.
„Roberte, tohle je Nancy.“
Co se děje?
Proboha.
NEDOKONALÉ ŽENY
NA MOTIVY KNIHY OD ARAMINTY HALL
Není si podobná.
Očividně je to Nancy, ale není si podobná.
Já jsem Davidea bránila.
Myslela jsem, že to nedává smysl.
Taky nedává.
Všichni to uvidí a pomyslí si kdovíco, i když jsem neměl šanci…
Já vím, ale…
Snad víš, že ať už cítíš cokoli, mně to říct můžeš.
Chci říct, že…
je strašný představovat si ji s jiným, ale vidět tohle…
Já myslel, že když ho zadrželi…
tak se mi trochu uleví.
Ale neulevilo.
Tobě jo?
Ne. Ani ne.
I po tom všem ji pořád miluju.
Dal bych cokoli, aby se vrátila.
Je to šílený?
Ne.
Ne, není to šílený.
Už jsme u mě.
- Hele. - No?
Díky, že jsi dneska šla se mnou.
Bylo pěkný jít na místo, který pro ni bylo důležitý.
I jenom na chvíli.
- Děkuju. - Díky.
A sakra.
Ahoj.
No, přišel jsem ti vyčíst, žes mi neodepsala, ale… ty jo.
Promiň.
Mohlas mi říct, že máš jiný plány.
Už jsem měla domluvený, že půjdu na balet,
a měla jsem vypnutý zvuk.
Přijde mi, že mě nebereš vážně.
Copak jsme si neřekli, že o vážný vztah nemám zájem, Jordane?
Tak to nemyslím.
Myslím tím, že mě jako člověka nerespektuješ.
Respektuju.
Jordane, nemám to teď zrovna lehký.
Nejde o dnešní večer, víš?
Po párty na svátek sv. Patrika jsi přišla s dvouhodinovým zpožděním.
V noc toho zabití jsi mi napsala ve 21:00 a dorazila v 1:00.
- Co to má být? - Ne, bylo to po 22:00.
- Ne, určitě později. - Ne.
El, byl jsem vzhůru.
Neměli bychom o tom mluvit na ulici.
Pojďme nahoru.
Otevřeme si láhev vína
a promluvíme si jako dva dospělí.
- Jo? - Na víno já slyším.
Aha, jde ti o víno, ne o dospělácký hovor.
Dobrý ráno.
- Ahoj. - Bez mlíka. Bez cukru.
Jen mletý kafe a horká voda.
- Jak to máš ráda. - Díky.
Jo.
Zpozdíš se do práce.
Víš, moje šéfová to asi pochopí.
Ty jo.
Já nevěděl, že rybaříš. Co?
Nerybařím.
No tak kdyby ses to chtěla naučit, znám pěkný místo u jezera Gregory…
Jordane, už bys měl jet do kanceláře.
Jo. To bych měl.
Tak já pojedu. Uvidíme se tam.
Jo.
- Chci čokoládovej. - Já taky.
Máš smůlu.
Promiň, zlato, byla první.
Vyrazíme za 20 minut, holky. Co tetě Ellie řeknete?
- Díky. - Nemáš zač.
- Díky. - Moc cukru?
Toho není nikdy moc.
- Chtěla bych tě za mámu. - Povíš mi o tom baletu?
Takže už s autem nesmím jezdit?
Tak to dopadá, když v něm tajně vapuješ. To je výsledek.
- Ne. - Ahoj.
- Eleanor.
Mami, ať není tak přísnej.
Ať mi nahodí auto.
- Jdi s tátou ven. - Najdeme kabely.
- Moc se ti omlouvám. - Ne, v pohodě.
Slibuju, že se ti budu věnovat.
- Jenom… - Vyklidím tu prostor.
- Bože. Promiň. - To nevadí. Sesbírám to.
Ellie, já to sesbírám…
- Co to je? - Nic.
Nic? Vždyť je to policejní zpráva.
DOPLŇUJÍCÍ ZPRÁVA
To jsou veřejný záznamy.
Ano, ale proč je tu máš?
Protože mi na tom něco nesedí.
Vím, že Davidea zatkli,
jenže za loupež, ne za vraždu.
Jen kvůli výpovědi jakýhosi informátora.
No tak, něco na tom smrdí.
Novináři mu chtějí Nancy přišít, ale nesedí to.
Věnuješ tomu hodně času.
Tohle ne. Nedělej ze mě křehotinku.
To slýchám dost tady doma.
Dobře.
Děkuju. Nemohl jsem se k tomu přimět.
To chápu.
Pořád zírám na starý zprávy od ní, který nedokážu smazat.
Jo.
- To je snídaně? - Nemám chuť k jídlu.
ALTADENA NAVŽDY
Děje se ještě něco?
Nechci tě s tím obtěžovat, i tak máš všeho nad hlavu.
O co běží?
Kit se mě dneska zeptala, co plánuju na víkend na Cořiny narozeniny.
Zapomněl jsem na ně.
A teď hledám DJe na silent disco.
Ani netuším, jestli ji to bere, a googluju „narozeninová párty pro sedmnáctiletou“.
Opatrně. Ať jim na tebe nevyskočí varování.
Díky. Teď se cítím jako blbec a jako perverzák.
Jakej otec zapomene na narozeniny vlastní dcery?
Neuvěřitelný.
- Ten, co byl ženatý s Nancy. - Jo.
Nemusel jsi na to myslet.
Chci se aspoň snažit, víš?
Jsou to její první narozky po…
Nancy je pořádala tak kouzelný.
Nebudu mít proslov, slibuju.
Před 16 lety jsem dostala největší dar v životě
a dnes to spolu můžeme oslavit.
Nebudu to protahovat. Naše oslavenkyně.
Moje holčička Cora.
Pěkně se bav.
SLADKÝCH 16
Nechci to posrat.
Můžu ti pomoct.
Byla jsem na mnoha Nancyiných oslavách.
Snad bych to nějak zvládla.
- Nebylo by to moc? - Jde tu o Coru. Co je moc?
- Nic není moc. - Děkuju.
Jo. Tak jo.
- Napiš mi, cos zatím zařídil, jo? - Dobře.
Detektive Ganzová, kupujete tady nemovitost?
S mým platem bohužel ne.
Je nádherné.
- Děkuju. - Nádherné křivky.
Moc lidí by ale klasickou 450 SL zakázkově lakovat nenechalo.
Pokud vás neomezují peníze, co sejde na tom,
že znehodnotíte veterána v perfektním stavu?
- Proti gustu… - Jo.
Přeju hezký den.
Pokud by vám to nevadilo…
Tu fotku jste asi viděla.
- Je ve všech zprávách. - Jo. Podrobně jsem ji prostudovala
a vždycky mě zarazí výraz paní Hennesseyové.
No ne? Působí uvolněně a ani trochu nepatřičně.
Ale nesedí mi to.
Co má smetánka z Pasadeny společného s takovými lidmi?
Nepatřila vždycky ke smetánce.
Před Robertem žila jinak.
Jaký měla život?
Drsný.
Matka alkoholička, násilný nevlastní otec. Žili v přívěsu. Nebylo to snadné.
Jo. Její minulost jsme prověřili.
Spíš je to ale podivnější.
- Proč? - Co má taková žena
společného s Robertem a jeho rodinou?
Nebo s vámi?
Vyšetřujete moje přátelství?
Ne. Nevyšetřuju.
Je to obvinění z loupeže zástěrka?
Kdybyste na Davidea něco měla, nevyptávala byste se takhle.
Vyšetřujete někoho dalšího?
Děkuju za váš čas.
- Sakra. - Stáhněte okýnko!
Nemáte právo mě sledovat. Tohle je obtěžování.
- Chci vaše jméno a číslo odznaku. - Nejsem policajt.
Pracuju pro Donovana.
Tak jo.
Byly jste ve válečný zóně?
Ty ztracený životy vás změní.
Takže jsem je přiměl požádat o azyl,
zatahal za pár nitek ve vládě, jak jsme o tom mluvili.
Když to zkrátím, teď mají úspěšnou zubní ordinaci.
Jejich dcera vloni dostudovala Vassar.
To je úžasný.
Když k tobě hovoří tvoje srdce, musíš naslouchat.
Dámy, omluvte mě, musím jen něco vyřídit,
ale potom se uvidíme u bazénu.
Roztomilý. Balíš ženský na moje historky?
Dobrá historka.
S mámou tu tvoji charitku dotujeme, takže je ta historka i moje.
„Charitku?“ Díky, Donnie.
Ta dcera vystudovala Ohijskou.
Vassar zní líp.
- Ty jo. - Podle Winstona běháš fakt rychle.
Jo, když potřebuju.
V jiných rodinách, když někomu umře kamarádka,
tak mu pošlou kytku nebo koš, dokonce i nabídnou objetí.
To neznám.
Prej je to prokletí dobře vychovaných a bohatých.
- Aha. - Málo objetí.
Moc emocionální sublimace, co?
Jo. Když už mě ten tvůj Winston dostatečně šmíroval
a ty vidíš, že jsem v bezpečí a zdravá,
tak už toho můžete nechat.
To bych moc rád.
Nechci tě pořád hlídat.
- Ale… - Když se přihodí tragédie,
býváš nevypočitatelná.
- To není fér. - Ne?
Ne.
- Když umřel táta… - Ne, to nedělej.
Jeho do toho netahej.
Tehdy jsem na tom byla úplně jinak.
Vážně?
Kdybych neměl důkazy, popřela bys to.
Dva staří přátelé spolu truchlí.
- Na to, že truchlíte, se dost culíte. - Vzdáváme hold zálibě milovaný osoby.
Oba víme, že ráda opravuješ rozbitý hračky.
Hlavně jistýho bílýho fešáka.
- Kdybys ses družila s černochama… - Co? Už je to tady.
…byla bys s černochem
- a nevisela na jistým týpkovi. - Tohle ne.
Jseš pěknej parchant.
Proč nepřiznáš, že máš pro Roberta slabost?
Vždycky jsi ji měla.
Už jsi skončil?
Přestaň mě sakra sledovat.
ROBERT JE TU POLICIE. ŘÁDÍ PO DOMĚ.
UŽ NEMŮŽU. PŘIJEDEŠ?
VYŠETŘOVATEL
Měli povolení.
Na co?
Nancyiny věci.
Finanční záznamy.
Chtěli zjistit, jestli bych z jejího zabití něco měl.
Proboha.
A vzali mi počítač.
Zavolal bych Kit, ale řekla by to tátovi a ten by začal vyšilovat.
Jen dělají svoji práci, Roberte.
- Nic nenajdou. - Samozřejmě.
- Nemyslela jsem tím, že… Já jen říkám… - Máš pravdu. Promiň.
Zkrátka… Celý to je tak…
Asi teď na narozeninovou párty není ta nejvhodnější doba.
S tím nesouhlasím.
Nemůžeme přestat žít, chápeš? Cora si zaslouží něco normálního.
A ty taky.
Nancy by si to tak přála.
ZÁCHRANA A HUMANITÁRNÍ POMOC
Jestli máme do týmu v Libérii někoho přidat,
tak bych vybral Chelsea.
Přihlásila se?
Ne, ale je proaktivní.
PUSTILI DAVIDEA.
Má tam dobrý kontakty, co nám pomůžou.
El… El.
Jo, promiň.
Ne, v pohodě. Jestli chceš, zeptám se jí.
Jistě.
Hele.
Nedojde na to,
ale policejní vyšetřování se nějak komplikuje, takže…
kdyby se tě na mě ptali…
Já vím. V klidu.
Nic neprozradím, jo?
Ne, můžeš.
Řekni jim, že jsem byla u tebe.
- Nemáme být diskrétní? - To jsme.
Ale kdyby se ptali, pomůžeme jim.
- Ellie. - Ano?
Máš chvíli?
Samozřejmě.
Dáš mi chvilku? Promiň.
- No jo. Jasně. - Díky.
Copak? Všechno dobrý?
Jde o mámu.
Potřebuje vyzvednout na policii.
Cože? Co tím chceš říct?
Volala jsem právníkovi. Už jede.
Dokud nedorazí, ona vám nic nezodpoví.
Nezatýkáme ji.
Potřebuju, aby se o ni někdo postaral.
Tomu nerozumím.
Vaše kamarádka obtěžuje naše policisty.
- Co? - Jen minulý týden
podala 20 žádostí o veřejné záznamy
a dnes už zašla příliš daleko.
Příště ji čekají pouta.
- Cos kčertu provedla? - To je jedno.
Ne, není to vůbec jedno.
- Byla jsem sprostá. - Cože?
- A hodila sešívačku. - Proboha.
- Na zeď. - Dobře.
- Ne na člověka. - Jsi v pohodě?
Vyplýtvali na toho Davidea takovýho času.
A přitom nechtějí prověřit žádnou z mých stop.
Zakroužkovala jsem všechny Davidy v našich ročenkách.
Vypátrala všechny Davidy, co sledovala na sítích.
Našla jsem i Williama Davida, co má květinářství v Texasu.
Lajkovala jeho post na pinterestu a…
- Zní to šíleně. - Jo.
- Nezlob se, že se teď zeptám. - Co?
Nebereš zase…
Ne, El, no tak.
Už šest měsíců jsem si vzala maximálně aspirin.
Dobře.
Nemůžu se přes to přenést.
Tobě to řekla, El.
Mě vyšachovala a tys slyšela jistý věci…
co já už neuslyším.
Mě taky vyšachovala.
Nevím toho spoustu.
Kdybych se tak uměla rozptylovat jako ty.
Prací a Robertem.
Dneska bychom si měly udělat odpočinkový večer, ano?
Koupím večeři.
Přinesu ji tobě, dětem a Howardovi.
Budeme si jen válet šunky.
- Jo? Tak jo. - Dobře.
Tohle ještě někdo říká?
- Já jo. - Budeme si válet šunky.
Ahoj, přivezla jsem…
Roberte. Hej.
Roberte!
- Ahoj. - Ahoj.
Upouštíš páru?
Jo.
Když chci panáka, jdu sem místo toho odpálit pár míčků.
Jak dlouho už tu jsi?
Asi jsem po panákovi vážně toužil.
Všechno v pořádku?
Ozvala se policie?
Přivezli pár Nancyiných krabic, ale jinak nic.
Ozval se ale tvůj brácha.
To je vtip?
Dost mě to překvapilo. Je to spousta let.
Co… A co chtěl?
- Vyjádřit soustrast. - Jasně.
- Nikdy mě neměl v lásce. - Ale no tak.
Víš, co mi řekl?
- Ne. - Na tom rybářským výletě
s tvým tátou. V prváku. O jarňákách.
No?
Asi hodinu po příjezdu
mě Donovan přimáčkl ke zdi a řekl mi, že nejsi pro mě.
V milostným smyslu.
Proč by to dělal?
Asi si jen hrál na staršího bráchu.
To bych mu nezazlíval.
Jen se osprchuju.
Zůstaneš tady?
- Nevím. - Tak jo.
V jaký teď žijeme době?
Válel jsem se na slunci. Dej mi chvíli.
Myslíš, že žijeme ve středověku a ty rozhoduješ, s kým smím randit?
Navzdory tvýmu a máminýmu názoru jsem dospělá. Já jsem dospělá.
Lidi ke mně vzhlížejí a spoléhají se na mě.
Uvážlivě si vybírám, co chci a co udělám.
Dobře.
Nechceš se posadit?
Pověz mi, co tě dneska tak vytočilo.
Volals Robertovi.
To šlo rychle. Povídáte si často, co?
Řekl mi, cos mu pověděl, když jste se potkali poprvé.
Zakázals mu se mnou randit.
Má pamatováka.
Povíš mi proč?
Oba víme proč.
Ne, já to nevím. Budeš mi to muset říct.
Tak dobře.
Nejsem slepej.
Oba jste chytří, citliví a smýšlíte podobně.
Ve vakuu, kdyby zbytek světa neexistoval,
byste byli perfektní bílej Ken a černošská Barbie.
- Ale protože svět… - Svět ne.
- Jeho rodina. - O jeho rodině
- nic nevíš. - Hennesseyovi jsou pracháči,
povýšení až hrůza.
Odpovědnost je pro ně mýtus a etika vtip.
Kdo si myslíš, že zařídil, aby zatkli Davidea?
Typičtí Hennesseyovi.
Spojili síly, aby se ochránili.
Ne. Zníš opravdu směšně.
Robert Nancy nezabil.
Měla milence. Jmenoval se David
a ten David ji zabil.
- Robert to možná o Davidovi zjistil. - Ten o něm nevěděl.
O tom poměru jsem mu řekla až já
a v tu dobu už Nancy byla mrtvá.
Moment. Ty…
Tys řekla Robertovi, že ho jeho manželka podváděla?
Ano.
Dělal si starosti. Chtěl zavolat policii a já mu pomohla.
Poslední dobou pořád jen pomáháš Robertovi, co?
Ty ji chceš nahradit.
Vůbec netušíš, o čem mluvíš.
- Vážně? - Ne.
Jak mohli maminku zavřít?
Ale ne. Projevila jsem občanskou neposlušnost,
na což máme všichni právo.
Mrzí mě, že jsem vás vyděsila.
- Já se nebála. - Aha.
Táta jo.
Co je? Hej, ještě jím.
Už jsme dojedli.
Kdo se mnou sklidí ze stolu?
- Já ne! - Já ne.
Hej. Ne. H…
Vrať… Junie, vrať se.
- Já pomůžu. - Děkuju.
Báli se.
Nechtějí to říct, ale báli.
Bez vysvětlení jsi odešla a pak nám zavolala policie.
Byla důležitá kamarádka.
Ale co tvoje rodina?
Oni tu ještě jsou. Potřebujou tě.
- My tě potřebujeme. - Nevím…
Nevím, jak s tím přestat, víš?
Děkuju, Eleanor, za pomoc i za ty nudle.
Není zač.
- Má právo dělat si starosti. - Já vím.
Potřebuju, abys tohle přijala s otevřenou myslí.
Co?
Našla jsem Davideovu adresu.
- Ne. - Neštve tě, že mají dojem,
že si nezasloužíme odpovědi, když jsme jen kamarádky?
- No samozřejmě. - Namaloval ji. Pařil s ní.
Možná ví, co se stalo.
Nemůžeme zasahovat do vyšetřování.
Ona neodmlouvá.
Kdo?
Na youtube je jedna poradkyně pro pozůstalé,
která navrhuje, abys mluvila se svým milovaným zesnulým.
Tak to zkouším.
Když tu nikdo není nebo všichni spí, aby si nemysleli, že jsem se zbláznila.
Zkrátka na ni mluvím.
Vykládám jí, že Artie vypadl další zub
a že si Howard možná najde novou práci a…
Ale ona neodpovídá.
Neodmlouvá mi.
Mám tolik otázek.
Prosím, pomoz mi.
Haló?
Nechte mě na pokoji.
My nejsme reportérky ani policistky.
Jsme Nancyiny kamarádky.
Chceme si jen promluvit.
Běžte pryč.
Ne.
Neodejdeme.
- Vpusťte nás. Prosím. - Mary.
Zbláznily jste se?
Prosím vás. Byla to naše kamarádka.
Prosím.
Viděla moje dílo u jednoho sběratele a kontaktovala mě.
Myslel jsem si, že patří k těm běloškám, který, bez urážky,
chtějí, abych je namaloval tak, jak si ony svoje já představujou.
Udělal jsem pár skic
a bylo jasný, že ona byla jiná.
Chtěla, abych nakreslil její jizvy.
Prý pocházely z nehody, kterou zavinila.
Řekla, že si za ně může?
Tak to rozhodně nebylo.
Davide, podle té fotky to vypadalo, že jste se znali moc dobře.
Já si tu fotku ani nepamatuju.
Na té párty skoro nebyla.
- Ten chlap, kterýho přivedla, se nebavil. - Cože?
Přivedla někoho?
Davide, pamatujete si, jak vypadal?
Byl to běloch.
Mohla tam jít s Robertem?
Ne, on tu fotku nikdy neviděl.
Podíváte se…
- Řekl by mi to. - Počkej.
Podíváte se na tuhle fotku?
Poznáváte toho muže?
Kdybych si pamatoval víc, řekl bych to.
Vypovídal jsem na policii.
- Nepodíval jste se. - Ne. Už dost vyptávání.
Tohle…
Zavřeli mě do vězení. Za co?
Nic jsem neprovedl. Nic.
Dobře. Už jsme vás zdržely dost.
Děkujeme.
Kde jste byly?
Co prosím?
Vaše přítelkyně šla vstříc smrti.
Utápěla se ve vlastním trápení.
To jsem viděl já.
To jsem namaloval.
Kde jste byly, když vás nejvíc potřebovala?
Neskrývala to.
Jestli jste to neviděly, tak proto, že jste nechtěly.
Pojď, půjdeme.
Květiny na stolech by měly být jednotnější.
A v každým rohu chci tři lidi, ať to plyne.
- Neustále. Ano? Děkuju. - …tvoje vina.
Tvoje vina.
- Neudělala… - To ty.
Už jsem ti opakoval…
Hele, je všechno v pořádku?
Přes moje námitky
rodina najala tu firmu přes krize, aby tlačila na policii.
To oni zveřejnili tu fotku.
Můžeš tomu uvěřit?
Kvůli nim Davidea zatkli. Kvůli mojí rodině.
Je to nechutný.
Mysleli, že nám pak tisk dá pokoj.
A nikoho nesere,
že nevinnej chlap seděl celý týdny za mřížema.
Nikdy jsi ho nepotkal, že ne?
Koho?
Davidea.
Poprvé jsi ho uviděl ve zprávách.
Eleanor, bylas tu. Viděli jsme ho spolu.
Na co narážíš?
Na nic nenarážím. Já…
Já jen vím, jaký to je být z vlivný rodiny.
Někdy si neuvědomuješ, že tahají za nitky.
No, ty sis ve světě svoje místo našla.
- Myslíš? - Jo.
Pořád cítím, jak mi dýchají za krk.
Ale děláš, co je pro tebe důležitý.
To já obdivuju.
Už dávno.
Tati?
Tati!
- Proč jsou máminy věci v krabicích? - Jen jsem je třídil.
Nemůžeš je dát pryč.
Coro, to nedělám.
Musíš pochopit,
že je pro mě těžký mít tady její věci.
Takže ji prostě vymažeš?
Ne, to udělat nemůže.
To ani nejde, Coro.
Nic víc nemám!
To v těch krabicích je všechno, co mi po mámě zbylo.
Já to chápu. Já…
Coro, pojď sem.
Víš, moje auto patřilo mýmu tátovi, než umřel.
A dal mi tenhle náhrdelník.
Dokonce mám v bytě na zdi pověšený jeho rybářský prut,
protože mu chci být nablízku.
Takže mám všechny ty věci kolem sebe.
Můžeš to tak udělat.
Můžeš ty věci přebrat
a vzít si to, co ti ji připomíná, a mít to u sebe.
Zbytek těch věcí dáme na nějaký výjimečný místo.
Třeba do domu v Ojaii.
Budeš tam moct jít, když jí budeš chtít být nablízku.
Dobře.
Nemusíš se jí vzdát.
To by po tobě tvůj táta nikdy nechtěl.
Zlato.
Hele, díky.
Nezazlívám jí, že to zrušila.
Asi si užije víc zábavy zpátky ve škole.
Ty narozeniny jsem podělal.
To já jsem tě tlačila do narozeninový párty.
Jen jsi nám pomáhala.
Cora asi potřebuje víc času.
Je to moc nepřirozený. Na ztrátu rodiče dítě nikdo nepřipraví.
Nás nikdo nepřipravil.
Když policie odvezla její věci, trochu se mi ulevilo.
Nechci ji vymazat, ale kam se podívám,
něco na mě vykřikuje o tom jejím tajným životě.
Sakra, tajila mi poměr.
Úplně mě to dusí. Je to všude.
Dům v Ojaii bude pro ty věci to pravý místo.
Jo.
Bude těžký jet tam sám.
UMĚLECKÉ POTŘEBY RŮZNÉ
KNIHY O UMĚNÍ
Děsila tím všechny z mojí rodiny.
Každýmu to vadilo.
Smíchy se mohla potrhat.
Když ho použila, smála se pak celý hodiny.
Je to vtipný.
Nevěděla jsem, že se tak moc trápila.
Jak jsem mohla nevidět, čím si procházela?
Hele, to my všichni.
Nevšimla jsem si.
Prostě jsem si nevšimla.
Hele, to je v pořádku. Já taky ne.
Bože.
Jednou se mě zeptala, jestli se mi Robert líbí.
Vím, že jsem hrozně rychle řekla „ne“.
Musela vědět, že lžu. Copak by to mohla nepoznat?
Nikdy jsem neuměla předstírat tak dobře jako ona.
Vytvářet si vlastní realitu.
Tohle je možná moje šance.
Snad by to chápala.
Protože ona lhala taky.
Lhala Robertovi.
Lhala nám všem.
Nancy, musím začít omluvou.
Moje reakce byla extrémní.
Byl jsem na tebe hnusnej a omlouvám se, že jsem tě tak vyděsil.
Nemůžeš mě vinit, že jsem se rozčílil,
když spíš s někým jiným.
Hej. Jsi v pořádku?
Překlad titulků: Veronika Ageiwa