Pavadinti tai draugyste būtų neteisinga.
Tai buvo kažkas kita. Bičiulystė.
Iš mūsų sielų gelmių.
Galėjome susidoroti su viskuo, kas pasitaikydavo mūsų gyvenimo kelyje,
nes turėjome viena kitą.
Mes turėjome kartu pasenti.
Mus siejo… Be galo stiprus
ir svarbus ryšys,
ir tai turėjo tęstis amžinai.
Bet viskas baigėsi ne taip.
PAGAL ARAMINTOS HOL ROMANĄ
Kada paskutinį kartą matėte mirusiąją?
Gal kai vakar kartu vakarieniavom?
Regis, nesate tuo tikra.
Ne, esu. Atleiskit, esu. Tiesiog…
Sunku įsivaizduoti, kad tai buvo tik vakar.
Suprantat, dabar…
viskas atrodo kitaip.
Galiu paklausti?
Kas nutiko?
Ją apiplėšė?
Išprievartavo?
Kol kas šito pasakyti negalime.
Tikimės, kad jūs mums padėsit.
Žinoma. Jei tik galiu.
Kuo galėčiau padėti?
Galbūt esate paskutinė, kalbėjusi su savo drauge prieš nužudymą,
taigi, papasakokit viską, ką pamenat apie vakar vakarą.
PRIEŠ VIENUOLIKA VALANDŲ
Gerai.
Štai taip.
Puiku! Ačiū.
Dėkoju kolegoms iš Pietų Azijos komandos, kad leido man laimėti.
NENSĖ – GALIM SUSITIKTI ANKSČIAU?
NORIU PASIKALBĖTI SU TAVIM!
Taip pat dėkoju mūsų bebaimei vadovei Eleanorai
už dvejus nepamirštamus ir iššūkių kupinus mano gyvenimo metus.
- Galiu pasisakyti? - Žinoma.
Taigi…
Šios iš pirmo žvilgsnio keistos varžybos rengiamos ne šiaip sau.
Jos skirtos ne tik tam, kad praskaidrintų
išties sunkų, bet būtiną darbą,
kurį jūs visi dirbate visame pasaulyje.
Šios akimirkos žymi perėjimą į kitą etapą.
Taigi, Kumali, keliam už tave kompostuojamus puodelius,
nes labai didžiuojamės viskuo, ką tu nuveikei
Gelbėjimo ir pagalbos centre.
O dar labiau didžiuojamės tuo, ką nuveiksi ateityje.
- Ačiū. - Tau ačiū.
Už Kumalį!
Valgykit, nesidrovėkit!
Nešvaistykime maisto.
NEPYK, KAD TRUKDAU, BET MAN LABAI TAVĘS REIKIA, EL!
Ačiū.
- Puiki kalba, bose. - Ką?
Ką tik pasakiau tau komplimentą.
Nereikėjo.
KUR TU? VERČIAU PASKUBĖK. AŠ RIMTAI.
- Norėjai ko nors? - Turi laisvą minutę?
Ne. Aš… Labai atsiprašau.
- Gal pasimatom vėliau? - Gerai.
ELEANORA – TUOJ BŪSIU!
Gerai? Iki pasimatymo. Gerai.
Viską matau.
Pala. Ar aš… Žinau…
Aš turiu tai padaryti?
- Žinoma. - Tokia tradicija.
- Taip. - Nuo koledžo laikų.
Kai buvom jaunos ir neturėjome skonio.
- El, padėk man. - Aš…
Ne aš sugalvojau taisykles.
- Smagu, kad susitikom. Su gimtadieniu! - Su gimtadieniu!
Dieve, ne.
Skonis dar blogesnis.
- Taip. - Šlykštu.
Labai neskanu.
Taigi, brangute, kaip praėjo diena? Buvai kaip reikiant pagarbinta?
Žinoma. Artemidė pabudo šeštą ryto ir iškart ėmė mane garbinti.
Reikalaudama blynų.
Ne, mano mergaitės – tikros šaunuolės, Hovardo prašymu net eilėraštukus sukūrė.
- Kaip miela. - Taip, tikrai.
Nieko čia ypatingo.
- Tai asmeniška. - Nense.
Ji verta krūvos dovanų.
Atsiprašysiu.
Bulvių trapučiai su pomidorų džemu.
Puikiai dera prie šampano. Virtuvės šefo dovana.
Ačiū. Padėkok nuo manęs Markui.
Būtinai, ponia Bušė.
Ačiū.
Nuostabu.
Labai miela.
Čia bulvių kroketai?
Ne, tai labai prašmatnūs rankų darbo bulvių kroketai.
Nebūk tokia nemandagi.
Smagu, kad miegi su virtuvės šefais.
Kaip reikalai su kolega?
Ar jūs vis dar…
Taip, mes vis dar bendraujam.
- Retkarčiais. Žinai? - Taip.
Bet nieko ypatingo.
- Jis tai žino? - Taip.
- Nense, viskas gerai? - Fantastika.
- Ką? - Viskas gerai?
Taip!
Ponios, norėjau pasakyt…
Ilgai kalbėsi? Labai noriu į tūliką.
- Ne. - Gerai, tik paklausiau.
Tik norėjau pasakyt, kad labai džiaugiuosi būdama čia
su dviem mylimiausiais žmonėmis, kurie myli mane labiau už viską pasaulyje.
- Mieloji! - Mes tikrai tave mylim.
Yra tokia airių patarlė…
- Dieve. Nepradėk. - Pajuokavau.
- Nagi. - Su gimtadieniu, brangioji.
Ačiū.
Gerai, tuojau grįšiu.
- Jūsų staliukas paruoštas, ponia Bušė. - Puiku. Ačiū.
Nense, kas yra? Tau viskas gerai?
Taip. Ne…
- Kas yra? - Tas vyrukas.
Mes vis dar bendraujam.
- Žinau. - Ką?
Maniau, kad ruošeisi nutraukt su juo santykius.
Aš bandžiau. Žinau. Tai labai sudėtinga.
Kaip suprasti?
Marija nieko nežino.
Gali jai nesakyti? Aš…
Nenoriu jos liūdinti.
O mane tai gali liūdinti?
Na, tu nesi monogamiška.
Nense, jei neslėptum to nuo Roberto,
aš nieko nesakyčiau.
Šiais laikais atviros santuokos – ne naujiena.
- Daug šeimų taip gyvena. - Robertui tai nepriimtina.
Bet tai, ką tu darai, nesuteikia tau laisvės.
- Tai slegia tave. - Suprantu. Aš…
Tiesiog, būdama su juo, jaučiuosi tokia bejėgė.
Pameni, ką pati man sakei apie tai,
kuo meilė skiriasi nuo aistros?
O ką aš sakiau?
Sakei, kad meilė žmogų stiprina, o aistra – sekina.
Aš tikrai taip sakiau?
- Taip. - Tai panašiau į Mariją.
Ne, tu taip sakei. Apie Robertą.
Tą dieną, kai jis pasipiršo.
Kartais man atrodo, kad tu mano gyvenimą supranti geriau už mane.
Ne, aš tik…
- Sveikutės! Čia gražu. - Sveikutė!
Ar ne?
Ką aptarinėjat?
Eleanoros romanus.
Tualete man pasiūlė kokaino.
Ką?
Aš atsisakiau, bet, žinot, smagu, kad pasiūlo.
Vis dar trauki akį!
Ačiū.
ROBERTAS
- Klausau. - Eleanora, čia Robertas.
Atsiprašau, kad skambinu taip vėlai ar taip anksti.
Viskas gerai. Kas nors nutiko?
Vakar Nensė negrįžo namo
ir neatsako į skambučius.
Gal kartais po vakarienės ji užsuko pas tave?
Girdi mane?
- Viskas gerai? - Taip…
Atleisk. Tu ne viena?
Ne…
Minutėlę, gerai?
Gerai, tai…
ELEANORA – SVEIKA! KUR TU? ROBERTAS TAVĘS IEŠKO.
Sakai, Nensė negrįžo namo?
Ne, parašiau jai krūvą žinučių.
Jokio atsakymo.
Aš nerimauju.
Taip, aš… nežinau, Robertai.
Na, mes pavalgėm, ir ji išėjo.
TAU VISKAS GERAI? KĄ MAN JAM SAKYTI?
Ji sakė, kad važiuoja namo?
Na, tiksliai taip nesakė, bet pamaniau…
KUR TU? JIS TAVĘS IEŠKO! GALI PASKAMBINTI…
Viskas. Skambinu į policiją.
- Ne, Robertai. Ne… Nedaryk to. - Gerai, tada…
Ką, tu žinai, kur ji?
Ne visai.
Eleanora, kas vyksta, po galais?
Tuojau apsirengsiu ir atvažiuosiu pas tave.
Tai nebūtina.
Tiesiog pasakyk…
Robertai, palauk! Neskambink į policiją, kol nepasikalbėsim, gerai? Prašau.
- Gerai jau. - Gerai.
Tuojau būsiu.
Šūdas!
Džordanai.
Galiu pasiskolinti džinsus?
- Žinoma. - Gerai.
Jau išeini?
Taip, bet viskas gerai, nes manęs čia nebuvo, nepamiršk.
NEBEŽINAU, KĄ JAM SAKYTI…
Sveika.
Tai ji mane metė?
Palieka mane?
Šitaip reikia suprasti?
Nežinau, ką ji galvoja. Ji man to nesakė.
Ką? Jėzau, Eleanora.
Nagi, klok tiesą, jei jau atvažiavai.
Ji su kuo nors susitikinėja?
Apgailestauju.
Na…
Viskas aišku.
Aš tikrai nenoriu veltis į judviejų santykius.
Ir kas jis toks?
Ji man sakė, kad viskas baigta. Bet tu juk pažįsti Nensę, tiesa?
Kartais ji sako viena, o daro…
Pasakyk, kas jis.
- Deividas. - O pavardė?
Nežinau.
Ji sakė, kad susipažino su juo darbe.
Muziejuje? Balete? Ligoninėje?
Kur ji rado tą vyruką?
Ji man nesakė.
Taigi, vakarykštė vakarienė su tavim ir Marija – tik pretekstas?
Ne. Mes tikrai vakarieniavom. Šventėme Marijos gimtadienį.
Nemeluok man.
Jau springstu nuo melo.
Aš tau nemeluoju.
Nesu nė karto tau melavusi. Nė karto.
Mes pavakarieniavom, ir ji išėjo.
Nori išgerti?
- Aš nebegeriu. - Ką?
Nuo kada?
Jau dvi savaitės.
Atrodo kaip visi metai.
Padariau tai dėl jos.
Naujas paveikslas?
Nežinau.
Ji nuolatos keičia juos vietomis. Sako, kad tai atnaujina erdvę.
Ji tikrai jaučiasi nelaiminga su manim?
Žinau, kad ji viską pasakoja tau ir Marijai, bet…
Nereikia, Robertai.
Tu čia niekuo dėtas. Ji nelaiminga su savim.
Ačiū, kad atvažiavai, bet man reikia viską apgalvoti.
Paprašyčiau sėstis, pone.
Verčiau pastovėsiu.
Paryčiais buvo rastas kūnas, ir mes manome, kad tai jūsų žmona.
Nensė.
Kodėl galvojat, kad tai ji?
Šalia radome piniginę su jos asmens dokumentu.
Dieve.
Taip, na…
Kur?
Arojo Seko parke, pone.
Po Kolorado gatvės tiltu yra perėja, ir…
Žinau, kur šis parkas. Gyvenu Pasadinoje visą gyvenimą.
Kas jai nutiko?
Esama įrodymų, kad ji buvo užpulta ir nužudyta.
Deja, daugiau nieko negalime jums pasakyti.
Kas nors iš šeimos turi atpažinti jos kūną.
Atsiprašau.
Ką jūs pasakėt?
Reikia žmogaus, kuris atpažintų jos kūną.
Taip. Tai ji.
Tai…
Tai – Nensė.
Ponia Bušė.
Klausiau, kaip seniai judvi pažįstamos.
Mes su Marija esam geriausios jos draugės jau 25 metus.
Klausykit… Turiu paskambint Marijai, ji neturėtų sužinoti to iš žinių.
Jūs pasakėt ponui Henesiui, kad ji susitikinėjo su kitu vyru.
Taip.
Ką apie jį žinote?
Labai mažai.
Jis vardu Deividas.
Jie susipažino darbe.
- Darbe? - Taip.
Ponas Henesis sako, kad ji buvo namų šeimininkė.
Taip. Ji dirbo visuomeninį darbą.
Buvo kelių organizacijų valdybos narė.
Robertas galėtų duoti jų sąrašą.
Dabar mes kalbame su jumis.
Gal yra dar kas nors, ką galėtumėt pasakyti apie jos meilužį?
Plaukų spalva? Amžius? Rasė? Ūgis?
- Svoris? - Ne, atleiskit.
Daugiau nieko nežinau.
Mano žmona turi geriausią draugę nuo koledžo laikų.
Plepa tarpusavyje kiekvieną laisvą minutę.
Tai buvo klausimas?
Tiesiog manyčiau, kad ji galėjo pasakyt daugiau, ne vien vardą.
Bet nepasakė.
Būna ir taip.
Aš sulaikyta?
Ar jau galiu eiti?
Kur nors skubat?
Galite eiti.
Tik neišvykite iš miesto.
Žinoma.
Ačiū.
Labai gerai.
Kas čia tokio juokingo?
Labas!
- Teta Ele! - Sveikutės.
Įsipjoviau kojos pirštą.
Jis supūliavo.
Aš turiu katę!
- Tikrai? - Ji pradėjo šerti katę.
- Ji ne jos. - Va ir mano!
- Ne, ne tavo. - Mano!
Nemeluok, melage tu! Mama, pasakyk, kad katė ne jos!
Kokia maloni staigmena. Viskas gerai?
- Ne tavo. Tikrai ne. - Va ir mano!
Brangusis, veskis jas namo, gerai?
Mergaitės. Kas nori pažaist su planšete?
- Bėk. - Planšetė!
Elei reikia pasikalbėt su mamyte apie suaugusiųjų reikalus.
Kas atsitiko?
Nensė.
Kas?
- Marija. - Kas?
Jos nebėra.
Kaip suprast, kad jos nebėra?
Marija, ji mirė.
Kaip suprast, kad jos nebėra?
Kaip suprast?
Kai pamatei jos kūną, kaip jis…
Ką jai padarė?
Žaizda pakaušyje.
Veidas liko toks pat gražus.
Ko ji trenkėsi į tą parką, bliamba?
Tiksliai nežinau. Bet…
Ką reiškia „tiksliai“? Vis dėlto žinai ką nors daugiau?
Ji su kai kuo susitikinėjo.
Ką? Kaip suprast, kad ji su kai kuo susitikinėjo?
Ji susitikinėjo su vienu vyruku.
Dieve.
Ar judvi tai aptarinėjot vakar,
kai aš grįžau iš tualeto?
Taip. Bet, Marija, ji ne…
Ji beveik nieko man nepasakojo.
Bet tu žinojai.
- Kas jis toks? - Nežinau.
Beveik nieko nežinau. Tik tiek, kad jis rašė jai žinutes,
o ji atrodė nuliūdusi,
vadinasi, jie vis dar nebuvo nutraukę santykių.
- Ir… - Vis dar?
- Taip. - Vis dar nebuvo nutraukę santykių?
Ne.
Seniai apie tai žinojai?
Nežinau. Gal porą savaičių.
Dieve mano. Jėzau, Ele.
Ne mano reikalas buvo tau sakyti.
Maniau, kad ji nutrauks santykius.
Nemaniau, kad jie buvo svarbūs.
Nemaniau, kad ji…
Gerai.
Ką dar ji apie jį pasakojo?
Ji sakė, kad jis vardu Deividas ir kad jie susipažino darbe.
Pasakei policijai?
Taip, žinoma. Pasakiau viską, ką žinojau.
Na, taip, bet nė viena iš jūsų nepasakėt man, tad…
Ką, pagalvojot, kad aš ją smerksiu?
- Ji taip galvojo? Kad aš… - Ne, Marija.
Manau, ji…
Žinai, kartais tu būni labiau šališka už mane.
- Aišku. - Žinai?
Taip, gerai.
Galbūt todėl ji pasakė tai man, Marija,
nes žinojo, kad aš tam nepritarsiu, o taip ir buvo.
Būtent aš pasakiau jai, kad nutrauktų su juo santykius,
ji išėjo susitikti su juo, o dabar jos nebėra gyvųjų tarpe.
Kaltini save?
Nedaryk to.
Kas atsitiko?
Sveikas, Markusai.
- Labas, branguti. - Labas.
Ką pasakė probacijos pareigūnas?
Mama, aš esu suaugęs žmogus.
Man viską galima sakyti.
Kas atsitiko?
Gerai.
Vakar…
Vakar buvo nužudyta tavo teta Nensė.
Jie rado jos kūną.
- Dieve. - Man labai gaila.
Mama. Eikš.
Dieve. Mama, man labai gaila.
Viskas gerai, branguti.
Viskas gerai, apgailestauju.
Gerai, branguti. Gerai.
Man viskas gerai.
LOS ANDŽELAS
Policija praneša, kad yra brutalaus fizinio susidorojimo ženklų.
Kol kas nesuimtas nė vienas įtariamasis.
Aukos vyras yra Robertas Henesis,
kurio tėvas – „Hedgerow Capital“ steigėjas.
Socialinius tinklus užplūdo
tūkstančių ponios Henesi sekėjų užuojautos žinutės.
Jie tikrai mano, kad tai padės?
Galbūt.
Gal žmonės pagalvos apie ją.
Liaukis.
Pasakyk atvirai, jei pamatytum tik tą filmuką apie jos gyvenimą,
nemanai, kad tai sukeltų tau neapykantą?
„Neapykanta“ yra bjaurus žodis.
Gal pavydą. Jei tiek tematyčiau.
Tai net nebuvo tikroji ji.
Tai buvo tikroji ji, Ele.
Bet tik dalis jos.
Kalbėjai su Kora?
Ne. Dar ne.
Nė nežinojau, kad mama turėjo juodų rūbų.
Ji turėjo tokį gražų juodą odinį kombinezoną,
kurį vilkdavosi, kai eidavom į klubą.
Man sunku tai įsivaizduoti.
Ji man nuolat siūlydavo eiti apsipirkti.
O aš nenorėdavau.
Suprantu.
Mamų ir dukrų santykiai – sudėtingas reikalas.
Ne, bet aš šaipydavausi iš visų jos pirkinių.
O dabar kuičiuosi po jos spintą,
bandydama išsirinkti, ką vilkėti per jos laidotuves.
Kora…
Jei tau per sunku, galime padaryti tai vėliau.
Aš nieko nejaučiu, Ele.
Manau, tau šokas.
Manai? Nes man atrodo, kad aš nenormali.
Tu esi visiškai normali, girdi?
Pamenu, buvau šiame kambaryje su tavo mama, kai tu dar buvai kūdikėlis.
Ji laikė tave ant rankų ir tiesiog spinduliavo meile.
Tu buvai didžiausia jos laimė.
O aš ją vis atstumdavau.
Dabar jau per vėlu.
Brangute, viskas gerai.
Aš su tavim.
Pagyvensi pas mus?
Tu rimtai?
Nenoriu likti viena su tėčiu.
Kora, aš…
Gerai.
Suprantu, kad jis dorojasi su savo emocijomis,
bet patikėk manim, pažįstu jį nuo tada, kai buvau maždaug tavo amžiaus…
Kalbu ne apie emocijas.
Dabar aš nesijaučiu su juo saugi.
Klausyk, man nereikia jokio specialisto.
Tenoriu, kad išsiaiškintų, kas nužudė mano žmoną.
Tai krizių valdymo firma, Robertai.
Tėtis tik nori, kad pasikalbėtum su jais.
Ir viskas.
Bet rinktis tau.
Gal jau pagalvojai apie atlygį?
Man nepatinka medžioklė už pinigus.
Suprantu. Niekas nenori tavęs spausti,
bet dabar svarbiausia suvaldyti informacijos turinį.
- Sveika. - Noriu pasakyt, kad mes…
Eleanora. Nežinojau, kad tu čia.
Atsiprašau, kad trukdau.
Ne, užeik.
Užeik. Tu labai gera
ir sena šeimos draugė.
Jau ruošiausi eiti į virtuvę.
Kas norėtų išgerti?
Ne, ačiū.
Čia dvelkia šaltuku?
Mano sesuo stengiasi,
kad namuose neliktų alkoholio.
Taip, būtent tai ji ir daro.
Kora paprašė manęs, kad kurį laiką pagyvenčiau pas jus.
Aišku. Ir ką tu apie tai manai?
Dabar ne tai svarbiausia.
Svarbiausia yra Koros gerovė.
Jei dar nepadėkojau tau už viską, ką tu darai…
Nereikia, Robertai, prašau.
Ne, aš visad pamirštu padėkoti.
Kartais elgiuosi kaip tikras šiknius,
tiesiog priimdamas viską kaip savaime suprantamą dalyką.
Kaip tau Kora?
Ji manęs bijo?
Ji taip nesakė.
Turbūt jai nelengva netekti mamos
ir girdėti, kad įtariamuoju esu aš.
Jie nevadina tavęs įtariamuoju, tiesa?
Kol kas.
Aš neturiu alibi, supranti.
Tą naktį buvau vienas namuose, o vėliau paskambinau tau.
Atsiprašau.
Suprantu…
DŽORDANAS – SVEIKA, NEPAŽĮSTAMOJI! KAIP SEKAS?
…kad tavo buvimas šalia suteiktų jai daugiau paguodos.
Užsuksiu kiek galėdama dažniau.
Bet aš nemanau, kad man reikėtų čia likti.
Taip.
Gerai.
- Gerai. - Ačiū.
TARPTAUTINIS GELBĖJIMO IR PAGALBOS CENTRAS
- Laba diena. - Sveiki, ponia Bušė.
Sem, pakeitei šukuoseną.
- Man patinka. - Ačiū.
- Labas. - Sveika.
Negalvojom, kad ateisi. Būtume geriau pasiruošę.
Tik užsukau kai ko pasiimti.
Nenorėjau jums trukdyti.
Ne, tu čia esi bosė. Gali daryti, ką nori.
Tik pamaniau, kad tau prireiks daugiau laiko…
Nenoriu, kad tai būtų aptarinėjama darbe.
Labai užjaučiu dėl netekties.
- Sunku ir įsivaizduoti. - Ačiū.
Trūksta žodžių.
Nerandu žodžių.
Jau pasakei, Olivija.
Ačiū tau.
Buvo atėję keli detektyvai,
klausinėjo apie to vakaro darbotvarkę.
Pasakiau jiems, kad jau buvau išėjusi, todėl niekuo negaliu padėti.
Taip, toks jų darbas. Jie renka faktus.
Žinoma.
Kelionę į Artimuosius Rytus teks atidėti.
Dieve, žinoma.
Dabar problemų tau ir taip per akis.
Policija prašė neišvykti iš miesto.
Jei būtų kas nors, ką turėčiau žinoti, juk pasakytum man, tiesa?
Taip.
Sveika.
- Labas. - Bandžiau susisiekti su tavim.
Taip, dabar ne pats geriausias laikas.
Kažkur susiruošei?
Juk tu, na, niekur neišvyksti, tiesa?
Ne. Tik pasiimsiu kai ką, jei tektų dirbti iš namų.
Gal reikės padėti draugui.
O kas padeda tau?
- Ką? - Klausiu, kas padeda tau?
Tai juk ir tavo netektis.
Gerai.
Džordanai, dabar labiausiai man padėtų tavo diskretiškumas.
- Gerai? - Taip, žinoma.
Gerai, ačiū.
Varge.
Mere.
- Vėl pradėjai rūkyti? - Ne.
Taip.
Tai ne cigaretė, o emocinis ramstis.
Nesuprantu, kodėl reikėjo taip skubiai surengti laidotuves.
Turbūt todėl, kad Robertas norėjo viską kuo greičiau užbaigti.
Šūdas. Jie ateina.
Gali palaikyti?
- Ką? - Prašau. Imk.
Marija.
Sveikučiai.
Teta Ele, tu rūkai?
Tai… blogas įprotis, bet jis nereiškia, kad ji yra blogas žmogus.
Ačiū, Hovardai.
Mes užimsim jums dvi vietas.
Ačiū.
Dabar jos galvoja, kad aš rūkau.
Nepyk, bet nemanau, kad reikėjo jas čia vestis.
Hovardas sako, kad nereikia „jų saugoti nuo sielvarto“.
Na, viską suplanavo Roberto šeima, taigi, daug sielvarto nebus.
Tik elegancija ir privilegijuotųjų pompastika.
Kada pasirodys nuotaka?
Čia tau ne vestuvės, o laidotuvės.
Tiesą sakant, tai atminimo ceremonija, nes nėra kūno.
Mes nemanom, kad reikia jas saugoti nuo sielvarto.
Taip, jau girdėjau.
Man protas pasimaišė ar popierius kažkuo kvepia?
Rožių vandeniu.
Popierius pagamintas iš lino ir rožių žiedlapių iš Nensės sodo.
Labai miela.
Išrovėt jos rožes ir…
Taip. Žinoma.
Ačiū, kad atėjote.
- Ne, prašau. - Kaip kitaip, pone Henesi?
Labai gražios mergaitės.
Ačiū.
Apgailestauju, kad nespėjot susirasti auklės.
Nieko tokio.
El. Tavo kalba.
Dieve.
„Ji nuostabi kaip naktis
Ryški kaip žvaigždėtas dangus
Visa tai, ko negali perteikti diena
Atsispindi jos paslapčių kupinose akyse
Jos žvilgsnis toks švelnus
Jam neprilygsta nė pats dangus
Su daugiau atspalvių, bet mažiau šviesos…“
Buvo labai gražu, suprask mane teisingai. Bet tai…
- Ne apie ją. - Taip.
Taip.
Na, Kit nerūpi kitų nuomonė.
Žinai, ji man liepė atsiųst jai tą Bairono eilėraštį patvirtinimui.
Ir dar pareiškė: „Jokių juokelių ir jokių ašarų.“
- Jėzau. - Taip.
Vakar matei bažnyčioje tokį vyruką su džinsiniu švarku?
Ne, nemačiau. O ką?
Nemanai, kad ceremonijoje galėjo dalyvauti kas nors iš Nensės šeimos?
Ne, Ele, jie nebūtų drįsę.
Turbūt.
Taigi…
Na, ši mintis kilo Hovardui,
- norim paprašyt tavęs vienos paslaugos. - Klausau.
Norėjom paklausti, gal Markusas galėtų pasavanoriauti pas tave?
Pagalvojom, kad jei jis pamatytų tikrąją kančią šiame pasaulyje,
gal tada imtų kitaip galvoti ir taptų labiau…
Taip.
Aš jam ką nors surasiu, jei tik jis nori.
Labai ačiū, Ele.
- Nežinau, kaip tau atsidėkoti. - Marija.
Jie jį surado.
Rodome reportažą apie Dovydą Hadži Bojetą,
kitaip – D. H. Bojetą…
- Štai jis. - …kuris, kaip tvirtinama,
- oficialiai skelbiamas… - Negali būt, bliamba.
- …įtariamuoju… - Tai jis?
- …Nensės Henesi nužudymo byloje. - Taip skelbia per žinias.
Pažįsti jį?
Iš kur?
Kodėl klausi?
Atleisk, be reikalo taip pagalvojau.
Ne, nesu gyvenime jo mačiusi.
Jo tinklapyje nurodyta, kad mama buvo viena jo rėmėjų.
Žinai, ji rėmė menininkus.
O jis yra dailininkas.
D. H. Bojetas, kitaip – Dovydas.
Kit, pačiu laiku.
Manai, tai jis?
Manau, mums nederėtų daryti skubotų išvadų.
Tegul jie pirma jį apklausia… Dieve.
AREŠTUOTAS TARIAMASIS NUŽUDYTOS PASADINOS NAMŲ ŠEIMININKĖS MEILUŽIS
Kas?
- Kas? - Dieve.
Kas?
Ele?
Tai šūdas.
D. H. BOJETAS
D. H. Bojetas. Ji neseniai čia jį pakabino, tiesa?
Prieš pat mirtį. Tai jis.
Ar čia mama?
- Velniai griebtų. - Robertai.
- Tėti? - Ką tu darai?
- Ką… Tėti, liaukis! Ką tu… - Ką tu darai?
Tėti! Ele!
Liaukis!
- Robertai! - Tėti!
- Daryk ką nors. Ele! - Robertai.
- Robertai, ką tu darai? - Tėti!
- Liaukis. Ką tu darai? - Liaukis, tėti!
Lik čia, prašau.
Liaukis, Robertai. Liaukis.
Dieve, Robertai. Liaukis.
Nurimk.
Jėzau. Robertai. Ką tu darai?
Galime pasikalbėt apie tai viduje?
Prašau, nusiramink.
Nurimk.
Dieve, Robertai, prašau.
- Ji niekada man nepriklausė. - Prašau, liaukis.
Norėjau, kad ji būtų tik mano, bet taip niekada nebuvo.
Dalis jos niekada nebuvo mano.
Ir aš visada tai žinojau, bliamba!
Robertai, manau, tave stebi.
- Man nusispjaut. - Suprantu, kad tau pikta.
Pasistenk nurimti.
Neaiškink man, kaip turiu jaustis.
Jėzau Marija, Eleanora.
Tu ne viską žinai, aišku?
Ji buvo mano sumauta žmona.
Jis turi alibi?
Dovydas?
Taip, tas vyrukas, su kuriuo ji miegojo.
Lyg ir. Jis dalyvavo kažkokiame meno renginyje, bet anksti išėjo.
Jei atvirai, jie neturi daug informacijos.
Tiesiog… Aš nemanau, kad tai jis.
Ji tepasakė tau jo vardą. Mes nieko apie jį nežinom.
Visai gali būti, kad tai jis.
Ji būtų man pasakiusi, jei jis būtų buvęs juodaodis.
Ji tau beveik nieko apie jį nesakė.
Esu jos geriausia ir vienintelė draugė juodaodė.
Tai būtų išėję iš kalbos.
Tiek to.
Pasakiau policijai, kad jo vardas – Deividas.
O jei tas Dovydas – ne jis?
Tokiu atveju mes vis dar nežinom, kas nužudė mūsų geriausią draugę.
Dar nebuvau mačiusi Roberto tokio pikto.
Jis…
Jis būna piktas,
ypač tada, kai išgeria…
arba kai pavydi.
Ne, jis…
Pati žinai, kad jis mylėjo ją labiau už viską.
Pyktis nėra meilės priešingybė.
Kartais jis tampa tikriausia jos išraiška.
Tu to nematai, nes Robertas yra tavo…
Mano kas?
Mano draugas? Jis ir tavo draugas.
Judu su Robertu turit kažką bendro.
Taip, ir jos vardas – Nensė.
Neskaitant Nensės.
Nensė irgi tai žinojo.
Apie ką tu čia?
Tu nesi vienintelė, kuriai ji patikėjo savo paslaptis.
Tik tiek.
- Dieve! - Atsiprašau.
Nenorėjau tavęs išgąsdinti.
Kaip tu čia patekai?
Kažkas paliko praviras duris.
Turėjau parašyt tau žinutę.
Taip.
Gal galėtume…
Klausyk, aš…
Noriu tavęs atsiprašyti.
Tai, kaip elgiausi ir ką sakiau, buvo žiauru.
Ji buvo mano žmona, bet…
Žinau, kad jūs buvot labai svarbios viena kitai.
Atleisk man.
Ačiū.
Nežinojau, kaip man buvo svarbu išgirsti tai iš tavęs.
Gal pasakysi, kodėl toks išsipustęs?
Tau atrodo, kad išsipustęs?
Šitaip apsirengęs išeinu iš namų, kai nusileidžia saulė.
Kur susiruošei?
Žinai, kaip Nensei patinka… na, patiko baletas, o aš…
Nereikia. Tu jo nekenti.
- Nėra taip, kad nekenčiu. Tik… Man jis… - Nekenti.
Koks tas prancūziškas posakis?
- Jis žiauriai nuobodus. - Jis ne prancūziškas.
Mano kojos netelpa tarp eilių.
Ką?
Nesvarbu. Šiandien turėjom eiti į premjerą.
Ir…
Na, nežinau, ką man daryti. Aš vaikštau iš kampo į kampą
tuščiuose namuose vienui vienas.
Negaliu miegoti.
Tiesiog vaikštau ir ieškau jos, o jos niekur nėra.
Todėl pagalvojau, kad gal…
Nežinau. Gal balete galėčiau…
Galėtum pajusti ją šalia.
Taip.
Būtent. Manai, tai įmanoma?
Aš jau nebežinau, kas įmanoma.
Suprantu.
Ji ką tik čia buvo.
Žinai, mes visi neseniai čia buvome, žaidėme kvailus kortų žaidimus.
O dabar jos nebėra.
Ir aš negaliu…
Tą sunku suvokti.
O jei nueičiau ten, kur jai labai patiko,
ir pajusčiau ją?
Manau, turėtum pabandyti.
O tu pabandytum su manim kartu?
Nori, kad eičiau kartu?
- Taip. - Ne.
Ką? Bet kodėl?
Aš negaliu…
Tiesiog negaliu.
Na, ką žmonės pasakys?
Velniop juos.
Kam rūpi, ką jie pasakys?
Man. Ir tau turėtų rūpėti.
Mes negalim tiesiog pasipuošti ir eiti kartu pramogauti.
Ne, atleisk man.
Atleisk.
Tai buvo…
Tai buvo kvaila mintis.
Atleisk.
DŽORDANAS – LABAS. ŽINAU, KAD PERŽENGIAU RIBAS.
BET NORIU TAVE PAMATYTI. JUK NENORI LIKTI VIENA ŠIĄNAKT?
Mano mama turi tokį mėgstamą posakį.
„Daug turėk, bet kukliai vilkėk, daug žinok, bet mažai plepėk.“
Šiuo patarimu visad stengiuosi vadovautis
ne tik dėl daiktų, bet ir dėl savo jausmų.
Kartais paslėpdavau jį taip giliai, kad nė pati to nesuprasdavau.
Ponia Bušė.
Maniau, kad tau rūpi, ką žmonės pasakys.
Rūpi.
Bet prisiminiau tą prancūzišką posakį „Velniop juos“.
Aišku.
Einam?
Tikiuosi, aš nieko neįžeisiu, bet boso dukra atrodo pritrenkiančiai.
Pasistenk šįkart pagauti tinkamą kadrą, gerai?
Išvertė Laima Banionienė