Rozhodně to nebylo jen přátelství.
Šlo o něco víc. O něco jako spřízněnost.
Z hloubi duše.
Mohly jsme čelit všemu, co nám život přinesl,
dokud jsme měly jedna druhou.
Měly jsme spolu zestárnout.
To, co mezi námi bylo, bylo silné
a nepostradatelné
a mělo to trvat navždycky.
Tak to ale nedopadlo.
NEDOKONALÉ ŽENY
NA MOTIVY KNIHY OD ARAMINTY HALL
Kdy jste zesnulou viděla naposled?
Včera u večeře?
Nepůsobíte moc jistě.
Ne, jsem si tím jistá. Promiňte. Jenom…
Nezdá se mi možné, že to bylo včera.
Víte? Všechno mi teď připadá takové jiné.
Povíte mi jak?
Co se stalo?
Okradli ji?
Znásilnili?
Tyto informace zatím sdělovat nemůžeme.
Doufáme, že nám pomůžete.
Ano. Udělám, co budu moct.
Co můžu udělat?
Nejspíš jste před tím útočníkem byla poslední, kdo s ní mluvil.
Povězte nám cokoli, co si ze včerejšího večera pamatujete.
PŘED 11 HODINAMI
Tak jo.
Jde se na to.
Jo! Díky.
Rád bych poděkoval svým kolegům z týmu Jižní Asie, že mě nechali vyhrát.
NANCY SETKÁME SE DŘÍV?
MUSÍM S TEBOU MLUVIT!
A naší nebojácné šéfové Eleanor
za dva nejnaplněnější a nejnáročnější roky života.
- Můžu něco říct? - Jistě.
Takže…
Tyto poněkud směšné soutěže v házení na terč mají svůj účel.
A nejde jen o vnášení radosti a lehkosti
do opravdu náročné, ale zásadní práce,
které se po celém světě věnujete.
Tyto chvíle také označují mezníky.
Kumale, dnes tyto kompostovatelné kelímky pozvedáme na tvou počest,
protože jsme hrdí na všechno, čeho jsi v Záchraně a humanitární pomoci dosáhl.
A ještě více hrdí jsme na práci, která tě v brzké době čeká.
- Děkuju. - My děkujeme.
Na Kumala!
Prosím, jezte!
Nechci plýtvat jídlem.
PROMIŇ, ŽE PÍŠU TAK NARYCHLO, ALE POTŘEBUJU TĚ, EL!
Děkuju.
- Pěknej proslov, šéfko. - Cože?
- Jen jsem ti složil kompliment. - To nedělej.
HALÓ? UŽ JDEŠ Z KANCELÁŘE?
- Copak? - Máš chvilku?
Nemám. Moc se omlouvám, ale ne.
- Promluvíme si později? - Jo.
ELEANOR PŘIJEDU BRZO!
Jo? Uvidíme se pak? Dobře.
Dívám se.
Počkej. Musím… Já vím…
Musím to udělat?
- Jo. - Je to tradice.
- Jo. - Od vysoké.
Byly jsme mladé a měly špatný vkus.
- El, pomoc. - Já pravidla nevymýšlím.
- Všechno nejlepší! - Všechno nejlepší!
Bože, ne.
Je to čím dál horší.
- Jo. - Nechutný.
Vážně hrůza.
Zlato, jak ses dneska měla? Uctívali tě dostatečně?
Rozhodně. Artemis se vzbudila už v šest, aby mě mohla uctívat.
Požadovala lívance.
Ne, holky byly moc milý a Howard s nima napsal básničky.
- To je milý. - No jo.
Je to spíš laciný.
- Je to osobní. - Ale Nancy.
Zaslouží si hromady dárků.
Pardon.
Bramborové galetky s konfitovanými rajčaty.
A šampaňské jako dárek od kuchaře.
- Díky. Poděkujte prosím Marcovi. - Ano, paní Bouchetová.
Díky.
Úžasný.
Moc pěkný.
Jsou to krokety, ne?
Ne, jsou to hodně nóbl domácí krokety.
- Nezdvořačko. - Je super, když spíš s kuchaři.
Jak to jde s tím kolegou? To ještě…
Ano, ještě spolu něco máme.
- Sem tam. Víš… - Jo.
Neformálně.
- A on to ví? - Jo.
- Nancy, v pořádku? - Super.
- Co? - Všechno v pořádku?
Ano!
Dámy, chtěla jsem říct…
Bude to dlouhý? Musím čůrat.
- Ne. - Pro jistotu.
Jen chci říct, že jsem šťastná, že tu jsem se dvěma ženami,
které mám nejradši a které mi lásku vracejí.
- Máme tě rády. - Zlato!
Jedno irský rčení…
- Bože. Prosím ne. - Žertuju.
- Šup. - Všechno nejlepší.
Děkuju.
Hned se vrátím.
- Váš stůl je připravený. - Výborně. Díky.
Nancy, co se děje? Jsi v pořádku?
Jo. Ne…
- Co je? - To ten chlap.
Pořád to pokračuje.
- Cože? Nerozešla ses s ním? - Já vím. Chtěla jsem.
No jo, je to složitý.
Co to znamená?
Mary o tom neví.
Neříkej jí to, jo? Já…
Nechci ji rozrušit.
Já rozrušená být můžu?
No, ty nejsi zrovna monogamní.
Nancy, kdybys byla k Robertovi upřímná a řekla mu, co děláš, nevadilo by to.
Otevřený manželství jsou běžný.
- Má to tak kdekdo. - Není to Robertův styl.
Tohleto, co děláš, tě neosvobozuje.
- Jsi pořád nešťastná. - Já vím. Já…
Když jsem s ním, cítím se tak bezbranná.
Pamatuješ, co jsi mi řekla o rozdílu mezi láskou a poblázněním?
Co jsem řekla?
Že láska tě naplňuje a pobláznění vyčerpává.
To že jsem řekla?
- Jo. - Zní to jako Mary.
Ne, to jsi mi řekla ty. O Robertovi.
V den, kdy tě požádal o ruku.
Občas mám pocit, že můj život vidíš jasněji než já.
Ne, jenom…
- Ahoj! To je krása. - Ahoj!
Že jo?
O čem se bavíme?
O Eleanořiných pletkách.
No… Na toaletách mi nabídli kokain.
- Cože? - Nedala jsem si, ale bylo to milý.
Pořád máš šmrnc!
Díky.
- Ahoj. - Eleanor, tady Robert.
Promiň, že volám tak pozdě. Nebo tak brzy.
To nevadí. Co se děje?
Nancy se nevrátila
a nebere telefon.
Nešla po večeři náhodou domů s tebou?
Slyšíš?
- Jsi v pořádku? - Jo…
- Promiň. Máš společnost? - Ne…
Dáš mi jen chviličku?
Takže…
KDE JSI? VOLÁ MI ROBERT.
Nancy se nevrátila?
Ne, už jsem jí psal i volal.
Neodpovídá mi.
Dělám si starosti.
Já nevím, Roberte.
No, najedly jsme se a odešla.
JSI OK? CO MÁM ŘÍCT?
Řekla, že jde domů?
Tohle přesně mi neřekla, ale předpokládala jsem…
HLEDÁ TĚ! ZAVOLEJ…
Zavolám policii.
- Ne, Roberte. To nedělej. - Takže…
Ty teda víš, kde je?
Ne tak úplně.
Eleanor, co se sakra děje?
Obleču se a přijedu k tobě.
To není potřeba.
Jen mi řekni, co…
Dost! To už stačí. Nevolej policii, dokud si nepromluvíme, jo? Prosím.
- Dobře. - Tak jo.
Hned vyrazím.
Sakra!
Hele, Jordane.
Můžu si je půjčit?
- Jo. - Dobře.
Už odcházíš?
Jo, ale to nevadí, protože jsem tu nikdy nebyla, vzpomínáš?
UŽ NEMÁM NA VYBRANOU…
Ahoj.
Takže se mnou skončila?
Opouští mě?
O to tu jde?
Nevím, co si myslí, ale tohle neřekla.
Cože? Ježíši.
Přijelas až sem, tak mi to pověz.
Má někoho jinýho?
Mrzí mě to.
No…
Tak a je to.
Nechci se do toho motat.
Kdo to je?
Řekla mi, že se rozešli. Ale znáš Nancy, ne?
Někdy je přímá a pak zase…
Chci slyšet jméno.
- David. - A dál?
Nevím.
Prý ho potkala při práci.
V muzeu? Na baletu? V nemocnici?
Kde toho chlapa sebrala?
To mi neřekla.
Takže ta večeře s tebou a Mary byla jen zástěrka?
Ne, při té večeři jsme oslavily Maryiny narozky.
Nelži mi. Lží už jsem slyšel dost.
Ne ode mě.
Já ti nikdy nelhala. Ani jednou.
Povečeřely jsme a pak odešla.
Dáš si drink?
- Abstinuju. - Cože?
Od kdy?
Už dva týdny.
Připadá mi to jako rok.
Udělal jsem to pro ni.
Je tohle nový?
Nevím.
Pořád ty obrazy přesouvá. Aby nebyla nuda.
Byla se mnou tak nespokojená?
Vím, že tobě a Mary všechno říká, ale…
Tohle nedělej, Roberte.
Tebou to není. Je nespokojená sama se sebou.
Díky, žes přijela, ale potřebuju se vzchopit.
Můžete se posadit?
Raději postojím.
Dnes ráno byly nalezeny ostatky, o kterých se domníváme, že jsou vaší ženy.
Nancy.
Jak víte, že je to ona?
U těla byla peněženka s doklady.
Bože.
No…
Kde?
V parku Arroyo Seco.
Pod mostem Colorado Street. Je tam stezka.
Arroyo znám. V Pasadeně žiju celý život. Co se jí stalo?
Podle důkazů se zdá, že podlehla útoku.
Víc podrobností vám bohužel sdělit nemůžeme.
Rodinný příslušník musí tělo identifikovat.
Promiňte.
Co jste to řekli?
Někdo musí tělo identifikovat.
Ano. Je to ona.
Je…
Je to Nancy.
Paní Bouchetová.
Paní Bouchetová!
Ptal jsem se, jak dlouho jste zesnulou znala.
I s Mary jsme nejlepší kamarádky 25 let.
Podívejte se, musím Mary zavolat. Tohle si nesmí někde přečíst.
Řekla jste panu Hennesseymu, že se vídala s jiným mužem.
Ano.
Co o něm víte?
Moc ne.
Jmenuje se David.
Potkali se v práci.
- V práci? - Ano.
Pan Hennessey říkal, že byla v domácnosti.
Ano. Je to filantropka.
Je v radě několika různých organizací.
Robert vám jistě dá úplný seznam.
Teď mluvíme s vámi.
Můžete nám o jejím milenci říct ještě něco?
Barva vlasů? Věk? Rasa? Výška?
- Váha? - Ne, je mi líto.
Kéž bych mohla.
Moje žena má nejlepší kamarádku z vysoké.
Pořád si telefonují.
To je otázka?
Přijde mi, že vám toho asi řekla víc než jen křestní jméno.
No, neřekla.
Shodou okolností.
Jsem zadržená?
Nebo smím odejít?
Kam potřebujete jít?
Můžete odejít, ale neodjíždějte prosím z města.
Samozřejmě.
Díky.
V pohodě.
Co je tu tak legrační?
Ahoj! Čau!
- Teto Ellie! - Ahoj.
Řízla jsem se.
Zanítilo se to.
Mám kočku!
- Jo? - Jen ji krmí.
- Není její. - Ale je!
- Není. - Je!
- Nelži! Mami, že není její? - To je milý překvapení. Jsi v pořádku?
- Není. Nemáš. - Mám!
Zlato, vezmeš je dovnitř?
Pojďte, holky. Kdo chce iPad?
- Pojďte. - iPad!
Ellie s mámou musí něco probrat.
Co se děje?
Jde o Nancy.
Co?
- Mary. - Co je?
Odešla.
Co tím myslíš, že odešla.
Mary, umřela.
Jak jako odešla?
Co tím myslíš?
Když jsi uviděla její tělo, tak…
Co jí udělali?
Zranění má na temeni.
Obličej měla v pořádku.
Co sakra dělala v parku Arroyo?
To nevím jistě, ale…
Jakýpak „jistě“? Ty snad něco víš?
S někým se setkala.
Cože? Jak jako „setkala“?
S jedním mužem. Vídala se s ním.
Proboha.
O tom jste se včera bavily, když jsem se vrátila ze záchoda?
Ano. Ale, Mary, ona ne…
Skoro nic mi neřekla.
Vědělas o tom.
- Kdo to byl? - Nevím.
Moc toho nevím. Jenom že jí psal
a že byla rozrušená, takže se ještě pořád vídali.
- A… - Ještě?
- Jo. - Ještě se vídali?
Jo.
Jak dlouho o tom víš?
Nevím. Možná několik týdnů.
Bože. Ježíši, Ellie.
Nepříslušelo mi ti o tom říct.
Měla se s ním rozejít. Nepřišlo mi to důležitý.
Nečekala jsem, že…
Tak jo.
Prozradila ti o něm ještě něco?
Řekla, že se jmenuje David a potkali se v práci.
Řeklas to policii?
Samozřejmě že jo. Všechno.
Ale mně jste to nepověděly, takže…
Myslely jste, že to budu odsuzovat?
- To si myslela? Že… - Ne, Mary. Ona asi…
Ty někdy lidi odsuzuješ víc než já.
- Aha. - Víš?
Jo, dobře.
Proto mi to asi řekla, protože věděla, že na ni budu přísnější. A byla jsem.
To já jsem jí řekla, že se s ním má rozejít,
tak šla za ním a teď je mrtvá.
Dáváš si to za vinu?
To nesmíš.
Co se stalo?
Ahoj Marcusi.
- Ahoj zlato. - Čau.
- Jak to šlo s tvým sociálním pracovníkem? - Mami, nejsem malej.
Můžeš mi to říct.
Co se děje?
Tak dobře.
Tetu…
Tetu Nancy včera v noci zabili.
Našlo se její tělo.
- Bože. - Mrzí mě to.
Mami. Pojď sem.
Proboha. Mami, to je mi líto.
To nic, zlato.
To nic. Mrzí mě to.
Tak jo, zlato. Dobře.
Jsem v pořádku.
Podle policie oběť jevila známky brutálního napadení.
Zatím nikoho nezadrželi.
Manžel oběti je Robert Hennessey,
jehož otec založil Hedgerow Capital.
Sítě dnes byly plné projevů soustrasti.
Paní Hennesseyová měla tisíce sledujících.
To má pomoct?
Třeba jo.
Lidem na ní možná začne záležet.
No tak.
Upřímně, kdybys viděla jen tohle video o jejím životě,
nepřišla by ti odporná?
„Odporná“ je silný slovo.
Asi bych jí záviděla. Kdybych viděla jen to.
Taková ona nebyla.
Jo, byla, Ellie.
Ale není to celá pravda.
Vidělas Coru?
Ne. Zatím ne.
Netušila jsem, že máma vlastnila černý oblečení.
Měla překrásný černý kožený overal,
který nosila do klubu.
To si neumím představit.
Chtěla mě vzít na nákupy.
Já jí to nedovolila.
To chápu.
Matky a dcery mívají komplikovanej vztah.
Ale já jsem jí ty její nákupy děsně vyčítala.
Teď se tu přehrabuju v jejím oblečení
a snažím se najít něco na pohřeb.
Coro…
Jestli je toho na tebe moc, nemusíme to teď dělat.
Já nic necítím, Ellie.
Asi jsi v šoku.
Opravdu? Mám pocit, že je se mnou něco špatně.
Nic s tebou není špatně, jasný?
Když jsi byla miminko, byla jsem v téhle místnosti s tvojí mámou.
Držela tě v náručí a moc tě milovala.
Nic jí nepřineslo víc štěstí než to, že byla tvojí maminkou.
Jenže já ji jen odstrkovala.
A teď už je pozdě.
Zlato, to je v pořádku.
Jsem tu pro tebe.
Nezůstaneš tady?
Opravdu?
Nechci být s tátou sama.
Coro, já…
Tak hele.
Vím, že nezvládá dobře svoje emoce,
ale věř mi, znám ho od doby, co jsem byla ve tvým věku…
Nejde jen o emoce.
Necítím se s ním teď v bezpečí.
Nepotřebuju novináře.
Potřebuju, aby našli vraha mojí ženy.
Ta firma řeší krize, Roberte.
Táta ti je chce jen představit.
Nic víc.
Je to na tobě.
Promyslel sis ten nápad s odměnou?
Myšlenka na lov odměn se mi příčí.
Já vím a nikdo tě nenutí,
ale teď jde spíš o kontrolu narativu.
- Hej. - Chci říct, že…
Eleanor. Nevěděla jsem, že jsi tady.
Nechci rušit.
Ne, pojď dál.
Pojď dál. Jsi moc dobrá kamarádka.
S rodinou jsi tu strávila tolik času.
Mířila jsem do kuchyně.
Dá si někdo drink?
Ne, díky.
Není nějaká chladná?
Ségra se jen snaží pomoct
dopít všechen alkohol v domě.
Jo, o to jí asi jde.
Cora mě poprosila, abych tu nějakou dobu zůstala.
Dobře. Co si o tom myslíš ty?
O mě tu nejde.
Chci udělat to, co je nejlepší pro Coru.
Jestli jsem ti nepoděkoval za to, co děláš…
Tohle nedělej, Roberte.
Ne, často na to zapomínám.
Občas se chovám vážně jako pitomec.
Beru lidi jako samozřejmost.
Nezdála se ti Cora…
Nemá ze mě strach?
Neřekla doslova, že má strach.
Určitě není snadný přijít o matku
a vidět, že mě mají za podezřelýho.
Ale neřekli ti, že jsi podezřelý, ne?
Směřuje to k tomu.
Nemám žádný alibi. Byl jsem sám doma a pak mluvil až s tebou.
Pardon.
Chápu…
JORDAN NAZDAR! JAK JE?
…že kdybys tady byla, cítila by se teď líp.
Budu sem chodit co nejčastěji.
Ale nemyslím si, že je dobrý nápad, abych tu přespávala.
Jo.
Dobře.
- Tak jo. - Díky.
ZÁCHRANA A HUMANITÁRNÍ POMOC
- Dobré odpoledne. - Ahoj.
Sam, nový účes.
- Hezký. - Díky.
- Ahoj. - Ahoj.
Nemysleli jsme, že dorazíš. Připravili bychom se.
Jen si jdu pro pár věcí.
Nechci vás tu rušit.
Šéfová jsi ty. Můžeš si dělat, co chceš. Já jen myslela, že budeš chtít čas…
Nechci to tady rozmazávat.
Opravdu upřímnou soustrast.
- Nepředstavitelné. - Díky.
Nemám slov.
Už to stačí, Olivie.
Díky za záchranu.
Přišli sem detektivové
a kladli otázky ohledně načasování toho večera.
Řekla jsem, že jsem už byla pryč, takže nepomůžu.
Jen si to dávají dohromady. Vytvářejí časovou linku.
- Jasně. - Ale cestu na Blízký východ odložíme.
Bože, jistě.
Děje se toho moc, s tímhle si nelam hlavu.
Prý nemám odjíždět z města.
Kdybych něco měla vědět, řekla bys mi to, že ano?
Ano.
Ahoj.
- Ahoj. - Volal jsem ti.
Teď se to nehodí.
Jdeš někam?
Neodjíždíš, že ne?
Ne, jen si beru věci, kdybych musela pracovat z domova.
Možná budu vypomáhat u kamarádů.
Kdo pomáhá tobě?
- Co? - Kdo pomáhá tobě?
Taky jsi o ni přišla.
Tak jo.
Jordane, teď by mi nejvíc ze všeho pomohla tvoje diskrétnost.
- Ano? - Jasně.
Dobře, děkuju.
Ach jo.
Mare.
- Ty zase kouříš? - Ne.
- Ano. - Není to cigareta, jenom berlička.
Proč jsme museli vzpomínkový obřad uspořádat tak rychle?
Robert už to chtěl mít za sebou. Nejspíš.
A sakra. Jdou sem.
Podržíš mi ji?
- Co? - Prosím. Vezmi si ji.
Mary.
Ahojky.
Teto Ellie, ty kouříš?
Je to zlozvyk, ale zlýho člověka to z tebe nedělá.
Díky, Howarde.
Zabereme vám dvě místa.
Díky.
Teď jsem za kuřačku.
Promiň, neměli jsme je sem vodit.
Howard chtěl, aby se naučily truchlit.
Plánovala to Robertova rodina, truchlení se konat nebude.
Čeká nás elegance a popírání ve stylu boháčů.
Kdy přijde nevěsta?
Není to svatba, ale pohřeb.
Vzpomínkový obřad, protože tu není tělo.
Necháváme je truchlit.
Slyšela jsem.
Zdá se mi to, nebo ten papír voní?
To jsou růže.
Papír jsme nechali vyrobit ze lnu a růžových lístků z Nancyiny zahrady.
To je tak pěkný.
Rozdrtili jste její růže a…
Ano. Jistě.
Je milé, že jste přišli.
- Prosím vás. - Jistě, pane Hennessey.
Takové roztomilé holčičky.
Díky.
Omlouvám se, tak narychlo jste jistě nesehnali hlídání.
Díky.
El.
El. Jsi na řadě.
Bože.
„Kráčí hezká jako noc
s hvězdnou oblohou bez mraků.
A překrásná tma i jas
potkají se v jejím oku.
V jemném světle slábne zas…
jež nebe dni upírá vmžiku.
O stín víc, o paprsek méně…“
Bylo to pěkné, to ano, ale nebylo to…
- Pro ni. - Jo.
Jo.
Kit to má pevně v rukách.
Musela jsem jí tu Byronovu báseň poslat ke schválení.
A pak mi řekla: „Žádné vtipy ani slzy.“
- Ježíši. - Jo.
Viděla jsi včera v kostele toho chlapa v džínové bundě?
Ne, toho jsem neviděla. Proč?
Z Nancyiny rodiny asi nikdo nepřišel, že ne?
Ne. Ellie, to by se neodvážili.
Jo.
Hele, víš…
Howarda něco napadlo.
- Vlastně tě chceme poprosit o laskavost. - Aha.
Nebylo by možný, aby u tebe Marcus dělal dobrovolníka?
Mysleli jsme, že kdyby viděl opravdový utrpení,
tak by třeba získal nadhled a byl by víc…
Jo. Něco pro něj najdu, jestli chce.
Díky, Ellie.
- Jsi laskavá. - Mary.
Našli ho.
Toto je Davide Haji Boyette,
známý také jako D. H. Boyette…
- To je on. - …který se prý
- oficiálně stal… - Děláš si prdel.
- …předmětem zájmu… - On?
- …v případě vraždy Nancy Hennesseyové. - Tvrdí to.
Znáš ho?
Odkud bych ho znala?
Proč se mě na to ptáš?
Promiň, jen domněnka.
Ne, nikdy jsem ho nepotkala.
Máma je na jeho webovce uvedená jako patronka.
Víš, podporovala umělce.
Je to malíř.
D. H. Boyette, známý jako Davide.
Už volá Kit, jako na povel.
Myslíš, že to byl on?
Nesmíme dělat unáhlený závěry.
Oni si s ním promluví… Proboha.
ÚDAJNÝ MILENEC ZAVRAŽDĚNÉ ŽENY Z PASADENY ZATČEN
Co je?
- Co? - Proboha.
Co je?
Ellie?
Sakra.
„D. H. Boyette.“ Teď ho sem pověsila.
Před svojí smrtí. Je od něj.
To je máma?
- Kruci. - Hej, Roberte.
- Tati? - Co to děláš?
- Co… Tati, nech toho! Co… - Co to děláš?
- Tati! Ellie! - Hej!
Nech toho!
- Roberte! - Tati!
- Udělej něco. Ellie! - Roberte.
- Roberte, kam jdeš? - Tati!
- Dost. Co děláš? - Ne!
Zůstaň tady.
Nech toho, Roberte.
Proboha, Roberte. Musíš přestat.
Uklidni se.
Ježíši, Roberte, co to děláš?
Promluvíme si uvnitř?
Prosím tě, uklidni se.
Zkus se nadechnout.
Proboha, Roberte, prosím.
- Nikdy mi nepatřila. - Nech toho.
Vždycky jsem chtěl, aby byla moje, ale nikdy nebyla.
Ve skrytu duše nikdy nebyla.
Já jsem to sakra věděl!
Roberte, myslím, že tě sledují.
- To mě nesere. - Vím, že se zlobíš.
Musíš se zklidnit.
Hej.
Neříkej mi, jak se mám cítit.
Prokrista, Eleanor.
Nevíš všechno, jasný?
Byla to moje žena, sakra.
Má alibi?
Davide?
Jo, ten chlap, se kterým spala.
Tak nějak. Nejspíš byl na jakýsi umělecký akci, ale odešel brzo.
Nemají moc informací.
Já si nemyslím, že to byl on.
Řekla ti jen křestní jméno. Není se čeho chytit. Mohl by to být on.
Kdyby byl černoch, řekla by to.
Neřekla ti o něm skoro nic.
Já jsem její jediná kamarádka černoška.
Tohle by zmínila.
Tak jo.
Řekla jsem policii jméno David. Co když to není tenhle Davide?
Tak pořád nevíme, kdo naši kamarádku zabil.
Robert neuvěřitelně zuřil.
Má prchlivou povahu,
obzvlášť když se napije…
nebo když žárlí.
Ne, on…
Víš, že ji nade všechno miloval.
Zlost není opak lásky.
Někdy je to její upřímný vyjádření.
Nevidíš to, protože Robert je tvůj…
Můj co?
Můj kamarád? Je i tvůj.
S Robertem tě něco spojuje.
Jo, a je to Nancy.
I mimo Nancy.
Nancy to věděla taky.
Co to povídáš?
Nejsi jediná, komu se svěřovala.
Nic víc.
- Bože! - Promiň.
To jsem nechtěl.
Jak ses sem dostal?
Někdo zapřel dveře.
Měl jsem napsat.
Ano.
Tak můžeme…
Hele…
Dlužím ti omluvu.
To, jak jsem se choval a co jsem řekl, bylo krutý.
Byla to moje žena, ale…
vím, že jste si byly vším.
Omlouvám se.
Děkuju.
Ani jsem nevěděla, jak moc jsem tohle potřebovala slyšet.
Povíš mi, proč jsi tak vyšňořený?
Myslíš tohle?
Tak z domu vycházím po setmění.
Kam jdeš?
Víš, jak Nancy miluje… no, milovala balet a jak jsem…
Ne. Ty ho nesnášíš.
- To ne, jen mi přijde… - Ale jo.
Jak se to říká francouzsky?
- Je sakra nudnej. - To francouzsky není.
Nohy se mi nevejdou do sedadel.
Co?
No jo. Dneska jsme měli jít na premiéru.
A…
Nevím, co mám dělat. Jen se motám v tom obřím domě, sám.
Nemůžu spát.
Chodím sem tam a hledám ji, ale ona tam není.
Tak jsem si říkal, že mo…
Nevím. Že bych na baletě mohl…
Cítil bys ji tam u sebe.
Jo.
Přesně tak. Myslíš, že je to možný?
Už ani nevím, co je možný.
Tak jo.
Před chvílí tu byla.
Všichni jsme byli právě tady a hráli přiblblý karetní hry.
A teď je napořád pryč.
Prostě nemůžu…
Nedává to smysl.
Proč bych nemohl jít na místo, který tak moc milovala,
a cítit ji?
Budeš to muset vyzkoušet.
Ale zkusíš to se mnou?
Chceš, abych šla taky?
- Jo. - Ne.
Cože? Proč ne?
Nemůžu…
Zkrátka nemůžu.
Vypadalo by to divně.
Na to seru.
Komu na tom sejde?
Mně jo. Tobě by mělo taky.
Nemůžeme se vymódit a bavit se spolu večer ve městě.
Ne. Promiň.
Omlouvám se.
Byl to…
Byl to hloupej nápad.
Promiň.
JORDAN AHOJ. VÍM, ŽE JSEM TO PŘEHNAL.
ALE CHCI TĚ VIDĚT. NEBUĎ DNESKA VEČER SAMA.
Moje máma má oblíbený úsloví.
„Měj víc, než ukazuješ, říkej míň, než víš.“
Tu radu jsem si vzala k srdci
nejen ohledně toho, co jsme měli, ale i pocitů.
Někdy jsem je skrývala tak dokonale, že jsem je nevnímala ani já sama.
Paní Bouchetová.
Už tě nezajímá, jak to vypadá?
Zajímalo mě to.
Ale pak jsem si vzpomněla na francouzský výraz „seru na to“.
Jasně.
Můžeme?
Snad to není nevhodný, ale dceři šéfky to moc sluší.
Tentokrát mi sežeň použitelnej snímek, jo?
Překlad titulků: Veronika Ageiwa