Струва ми се недостатъчно да се нарече приятелство.
Беше нещо повече, като родствена близост.
От дълбините на душите ни.
Можехме да се справим с всичко в живота,*
стига да бяхме заедно и да се подкрепяме.
Трябваше да остареем заедно.
Връзката между нас беше силна,
и важна,
и трябваше да продължи вечно.
Но не стана така.
ПО РОМАНА НА АРАМИНТА ХОЛ
Кога за последно видяхте жертвата?
Вечеряхме заедно, май беше снощи.
Не сте сигурна.
Сигурна съм, съжалявам, просто…
Струва ми се нереално да е било едва вчера.
Сега всичко изглежда
напълно различно.
Ще ми кажете ли как?
Какво се е случило? Обрали ли са я?
Изнасилили ли са я?
В момента не можем да ви дадем тази информация.
- Надяваме се да ни помогнете. - Да, с каквото мога.
Какво да направя?
Възможно е да сте последният човек, който е говорил с нея приживе.
Разкажете ни всичко, което помните от снощи.
ЕДИНАДЕСЕТ ЧАСА ПО-РАНО
- Добре, спокойно! - Започвам.
Браво! Благодаря!
Благодаря на колегите от екипа от Южна Азия, че ми позволиха да победя.
НАНСИ: ЩЕ ДОЙДЕШ ЛИ ПО-РАНО? ИСКАМ ДА ПОГОВОРИМ!
Благодаря и на безстрашната ни шефка Елинор
за двете най-продуктивни и трудни години от живота ми.
- Може ли да кажа нещо? - Разбира се.
И така…
Тези привидно смехотворни състезания имат конкретна цел.
И тя не е само да внесе радост и веселие
в тази много трудна, но важна работа,
която вършите по целия свят.
Тези моменти отбелязват и развитие.
Кумал, днес вдигаме тост с хартиените си чаши за теб,
защото се гордеем с постиженията ти в "Хуманитарна помощ".
А още повече се гордеем с това, което ти предстои.
- Благодаря. - Аз ти благодаря.
За Кумал!
Моля ви, хапнете. Не искам да хвърляме храната.
СЪЖАЛЯВАМ, ЧЕ ТИ ПИША КЪСНО. ТРЯБВА ДА СЕ ВИДИМ!
Благодаря.
- Страхотна реч, шефке. - Какво?
- Направих ти комплимент. - Недей.
- Какво има? - Може ли да поговорим?
Не, съжалявам, сега не мога.
- Да го оставим за по-късно? - Добре.
ИДВАМ!
Ще се видим ли после?
Гледам.
Чакайте, трябва ли да го правя?
- Традиция е. - От колежа.
Бяхме млади и имахме лош вкус.
- Ел, помагай. - Аз не създавам правилата.
Честит рожден ден!
Божичко, не.
По-зле е.
- Да. - Отврат.
Ужасно е.
Как мина денят ти, миличка? Боготвориха ли те подобаващо?
И още как. Артемис се събуди в шест часа, за да ме боготвори.
Като пожела палачинки.
Хауърд беше накарал момичетата да ми напишат стихчета.
- Мило е. - Евтино е.
- Лично е. - Нанси!
Заслужава да я обсипе с подаръци.
Извинете. Картофени мини галета с доматено конфи.
И шампанско от главния готвач.
Благодарете на Марко от мен.
- Ще предам, г-жо Буше. - Благодаря.
Страхотно.
Много мило. Това са картофени крокети, нали?
Не, това са много изискани и артистични картофени крокети.
- Не бъди груба. - Хубаво е, че спиш с готвачи.
Как върви с колегата? Още ли сте…
Да, още се опознаваме.
- Тук-там, нали се сещаш? - Да.
- Нищо сериозно. - Той знае ли?
Нанси, добре ли си?
- Какво? - Всичко наред ли е?
Да! Дами, исках да кажа, че…
Дълго ли ще говориш? Пишка ми се.
- Не. - Само питам.
Исках да ви кажа, че се радвам, че съм с любимите си хора,
с които се чувствам обичана.
- Обичаме те. - Има ирландска поговорка…
- За бога, недей. - Шегувам се.
- Честит рожден ден. - Благодаря.
Извинете ме за момент.
- Масата ви е готова, г-жо Буше. - Чудесно, благодаря.
Нанси, какво става? Добре ли си?
Да, не…
- Какво има? - Другият е.
Още се виждаме.
Какво? Каза, че ще го зарежеш.
Опитах се, но е сложно.
- Какво означава това? - Мери не знае.
Може ли да не й казваш?
Не искам да я разстройвам.
- Но мен можеш? - Ти не си моногамна.
Нанси, ако беше казала на Робърт какво правиш, нямаше да е проблем.
Отворените бракове са нещо нормално.
- Всички ги приемат. - Не е в стила на Робърт.
Но това, което правиш, не ти дава свобода.
- Прави те нещастна. - Да, знам, аз…
Когато съм с него, се чувствам безсилна.
Помниш ли какво ми каза за разликата между любовта и сляпото влюбване?
Какво?
Каза, че любовта те изпълва, а увлечението те изчерпва.
Аз ли съм го казала?
- Да. - В стила на Мери е.
Не, ти ми го каза, за Робърт.
В деня, в който ти предложи.
Понякога си мисля, че виждаш живота ми по-ясно от мен.
Не, аз…
Ето ме! Прекрасна гледка.
- Нали? - За какво си говорим?
За връзките на Елинор.
Предложиха ми кокаин в тоалетната.
- Какво? - Не го взех, но ми стана приятно.
- Още си готина! - Благодаря.
РОБЪРТ
- Здравей. - Елинор, обажда се Робърт.
Извинявай, че звъня по това време.
Какво се е случило?
Нанси не се прибра и не си вдига телефона.
Да не би да е у вас?
Чуваш ли ме?
- Всичко наред ли е? - Да.
- Съжалявам. Не си ли сама? - Не, няма проблем.
Ще изчакаш ли за момент?
Значи…
РОБЪРТ ТЕ ТЪРСИ.
Нанси не се е прибрала?
Не, оставих й няколко съобщения.
Не отговаря. Притеснен съм.
Не знам, Робърт.
- Вечеряхме и тя си тръгна. - И ти е казала, че се прибира?
Не каза точно това, но предположих…
ОБАДИ МИ СЕ!
Ще се обадя в полицията.
- Не, Робърт, недей. - Добре, но…
Знаеш ли къде е?
Не точно.
Елинор, кажи ми какво става.
Ще се облека и ще дойда при теб.
Не е нужно, просто ми кажи…
Спри! Не се обаждай в полицията, докато не дойда. Моля те.
- Добре. - Тръгвам веднага.
По дяволите!
Джордан?
- Може ли да взема дънките ти? - Да.
Тръгваш ли си вече?
Да, но това няма значение, защото не съм идвала, нали?
НЕ МОГА ДА ПРОТАКАМ ПОВЕЧЕ…
Здравей.
Зарязала ли ме е?
Напуска ли ме?
Това ли е?
Не знам какво е намислила и не ми каза, че те напуска.
За бога, Елинор. Дойде вкъщи по това време, кажи ми.
Друг ли има?
Много съжалявам.
- Значи е това. - Не искам да се забърквам.
Кой е той?
Каза ми, че са скъсали, но познаваш Нанси.
- Понякога е категорична, друг път… - Как се казва?
- Дейвид. - Дейвид чий?
Не знам. Запознали са се в работата.
В музея? Покрай балета? В болницата?
- Къде го е намерила? - Не ми каза.
Значи вечерята снощи с теб и Мери е била за алиби?
Не, вечеряхме заедно за рождения ден на Мери.
Не ме лъжи.
- Чух достатъчно лъжи. - Не и от мен.
Никога не съм те лъгала.
Вечеряхме заедно и тя си тръгна.
Нещо за пиене?
- Отказах алкохола. - Какво?
- Откога? - Отпреди две седмици.
Сториха ми се като година.
Направих го заради нея.
- Картината нова ли е? - Не знам.
Постоянно ги сменя, освежава дома.
Толкова ли е нещастна с мен?
- Знам, че споделя всичко с теб и Мери. - Недей, Робърт.
Причината не е в теб. Тя не харесва себе си.
Благодаря ти, че се отби, но трябва да се успокоя.
- Моля, седнете, господине. - Предпочитам да остана прав.
Тази сутрин открихме труп и смятаме, че е съпругата ви.
Нанси.
Как разбрахте, че е тя?
- Открихме портфейл с личната й карта. - Божичко.
- Къде? - В "Аройо Секо Парк".
Под моста "Колорадо Стрийт" има пътека, която…
Познавам "Аройо", от Пасадина съм. Какво се е случило?
Уликите сочат, че е била нападната.
За съжаление не можем да ви кажем повече.
Налага се някой да идентифицира трупа.
Извинете, много съжалявам. Какво казахте?
Някой трябва да идентифицира трупа.
Да, това е тя.
Това е Нанси.
Г-це Буше.
Г-це Буше!
Попитах откога се познавате с покойницата.
С нея и Мери сме приятелки от 25 години.
Трябва да се обадя на Мери, не искам да прочете някъде за инцидента.
Казали сте на г-н Хенеси, че Нанси е имала любовник.
- Да. - Какво знаете за него?
Не много. Казва се Дейвид.
Запознали са се в работата.
- В работата ли? - Да.
Г-н Хенеси ни каза, че жена му е била домакиня.
Да, тя е голям филантроп.
Член е на бордовете на няколко организации.
Робърт ще ви даде списъка.
Сега говорим с вас.
Можете ли да ни кажете нещо повече за любовника й?
Цвят на косата? Възраст? Раса? Височина?
- Тегло? - Не, съжалявам.
Иска ми се да знаех.
Жена ми има приятелка от колежа. Постоянно говорят по телефона.
Това въпрос ли е?
Струва ми се, че ви е казала повече от малкото му име.
Но не ми каза. Това е истината.
Задържана ли съм?
Може ли да си вървя?
Бързате ли за някъде?
Свободна сте.
Молим ви да не напускате града.
Разбира се. Благодаря.
Няма проблем.
Какво смешно има?
Здравей!
- Лельо Ели! - Здравейте.
Порязах си пръста и се инфектира.
- А аз имам котка! - Само я храни.
- Не е нейна. - Моя е!
- Лъжеш! Мамо, кажи й, че не е нейна! - Изненада ме приятно. Добре ли си?
- Не е твоя. - Моя е!
Скъпи, ще ги прибереш ли?
- Елате, момичета. Кой иска айпад? - Айпад!
Ели и мама искат да си поговорят.
Какво е станало?
Нанси.
Какво?
- Мери… - Какво?
Тя си отиде.
Какво искаш да кажеш?
Мъртва е.
Как така? Какво говориш?
Когато я разпозна, как беше…
Какво са й сторили?
Раната е на тила й.
Лицето й беше непокътнато.
Какво е правила в "Аройо"?
Не съм сигурна, но…
Как така? Знаеш ли нещо повече?
Срещаше се с друг мъж.
Какво? Как така?
- Имаше афера с друг мъж. - Боже мой.
Божичко.
За това ли си говорехте снощи, когато се върнах от тоалетната?
Да. Мери, тя не искаше…
- Не ми каза много. - Но си знаела.
- Кой е той? - Нямам представа.
Знам само, че той й пишеше, а тя беше разстроена.
Сигурно още са се виждали.
- И… - Още ли? Още са се виждали?
Да.
Откога знаеш за него?
Може би отпреди две седмици.
- За бога, Ели. - Нямах право да ти кажа.
Мислех, че ще скъса с него. Не го приех на сериозно.
Не мислех, че тя…
Добре, добре.
Каза ли ти нещо друго за него?
Само, че се казва Дейвид и са се запознали в работата.
- Каза ли на полиците? - Разбира се, казах им всичко.
Да, но аз не знаех, та…
- Че ще я съдя ли е мислела? Това ли е? - Не, Мери.
- Мисля, че тя… - Понякога ти си по-критична и от мен.
- Добре, така е. - Нали?
Може би затова сподели с мен -
знаела е, че ще я порицая и аз това и направих.
Аз й казах, че трябва да скъса с него.
Тя е отишла да говорят и сега е мъртва.
Самообвиняваш ли се?
- Недей. - Какво е станало?
- Здравей, Маркъс. - Миличък.
Как мина със съветника?
Мамо, вече съм голям, можеш да ми кажеш.
Какво става?
Добре.
Tвоята…
Снощи са убили твоята леля Нанси.
- Открили са трупа й. Съжалявам. - Божичко.
Мамо, ела.
Мамо, много съжалявам.
Няма нищо, миличък.
Добре съм, съжалявам.
Спокойно, миличък. Добре съм.
От полицията съобщиха, че има следи от насилие.
Засега няма задържан заподозрян.
Съпруг на жертвата е Робърт Хенеси, син на основателя на "Хеджроу Капитал".
Съболезнования заляха социалните мрежи, г-жа Хенеси имаше хиляди последователи.
- Вярват ли, че това ще помогне? - Възможно е.
- Ще накара хората да я почетат. - О, моля те.
Ако беше видяла само този очерк за живота й,
нямаше ли да я намразиш?
"Омраза" е грозна дума.
Може би щях да й завидя.
Не я представиха реалистично.
Напротив, но не показаха всичко.
Видя ли се с Кора?
Не, още не съм.
Не знаех, че майка ми има черни дрехи.
Имаше страхотен кожен гащеризон,
който обличаше за клуба.
Не си я представям.
Все искаше да ходим на пазар, а аз винаги й отказвах.
Разбираемо е - връзката между майките и дъщерите е сложна.
Подигравах й се за всичко, което купуваше,
а сега ровя в гардероба й,
за да си избера дреха за погребението й.
Кора…
Ако ти идва в повече, може да го отложим за по-късно.
Не чувствам нищо, Ели.
Мисля, че си в шок.
Това ли е? Мисля, че не съм наред.
Нищо ти няма, чуваш ли?
Помня как седяхме с майка ти в тази стая, когато беше бебе.
Тя те държеше в обятията си и те обичаше безкрайно.
Най-голямото й щастие беше, че е твоя майка.
А аз постоянно я отблъсквах.
А сега вече е късно.
Миличка, спокойно.
Тук съм.
Ще отседнеш ли при нас?
- Това ли искаш? - Не искам да оставам сама с татко.
Кора, аз…
Знам, че той се бори с емоциите си,
но го познавам, откакто бях на твоята възраст и…
Не са само емоциите.
Не се чувствам в безопасност с него.
Не ми трябва публицист.
Искам да разберат кой е убил жена ми.
Фирмата помага в кризисни моменти.
Татко иска само да ви запознае, нищо повече. Ти решаваш.
Помисли ли над идеята за награда?
Не искам да започвам лов на глави.
Никой не те притиска,
но сега е важно да контролираме новините.
Здравей.
Елинор, не знаех, че си тук.
- Прекъснах ви. - Не, заповядай.
Влез, ти си добър приятел.
Отдавна си със семейството.
Бях тръгнала към кухнята. Искате ли нещо за пиене?
Не, благодаря.
Усещаш ли студ?
Сестра ми иска да помогне
да довършим алкохола в къщата.
Да, точно това прави.
Кора ме помоли да отседна при вас за известно време.
Добре, а ти какво мислиш?
Това не е важно.
Да решим какво е най-добре за Кора.
Не ти благодарих за всичко, което правиш.
Недей, моля те, Робърт.
Забравям да благодаря.
Понякога се държа като негодник. Приемам всички около мен за даденост.
Кора стори ли ти се…
- Страхува ли се от мен? - Не използва точно тази дума.
Сигурно й е тежко, загуби майка си,
а баща й е заподозрян.
- Не те подозират, нали? - Натам отиват нещата.
Нямам алиби. Бях сам вкъщи, преди да ти се обадя.
- Извинявай. - Разбирам…
ДЖОРДАН: КАК СИ?
…че ако ти си тук, тя ще бъде по-спокойна.
Ще идвам често.
Но не мисля, че е удачно да живея тук.
Да, добре.
- Хубаво. - Благодаря ти.
МЕЖДУНАРОДНА ХУМАНИТАРНА ПОМОЩ
- Добър ден. - Здравей.
- Сам, имаш нова прическа. Харесва ми. - Благодаря.
- Здравей. - Не те очаквахме и не сме подготвени.
Дойдох да си взема някои неща. Не исках да ви обърквам работата.
Ти си шефът, можеш да правиш каквото искаш.
- Мислех, че ти трябва време… - Не искам в офиса да се разчува.
Моите най-искрени съболезнования.
- Представям си болката… - Благодаря.
- Не намирам думи… - Каза достатъчно, Оливия.
Благодаря ти.
Вчера дойдоха следователи и ме разпитваха за онази вечер.
Казах им, че си бях тръгнала.
Да, проверяват показанията ми, за да ги потвърдят.
Ясно.
- Ще отложим пътуването до Близкия изток. - Разбира се, сега не се тревожи за това.
Не бива да напускам града.
Ако има нещо, което трябва да знам, ще ми кажеш, нали?
Да.
Здравей.
- Здравей. - Търсих те.
Да, сега си имам други грижи.
Отиваш ли някъде? Нали не заминаваш?
Не, вземам си някои неща, за да работя от вкъщи.
Ще помагам на семейството.
На теб кой ти помага?
- Какво? - Кой помага на теб?
Ти също скърбиш.
Джордан, най-много ще ми помогнеш, ако останеш дискретен.
- Нали? - Да, разбира се.
Благодаря ти.
Божичко. Мер?
- Пак ли си пропушила? - Не.
- Да. - Не е цигара, а емоционална патерица.
Не разбирам защо избързахме с опелото.
Защото Робърт иска да го отметне.
По дяволите, идват. Ще я задържиш ли?
- Какво? - Вземи цигарата.
Мери.
- Здравейте. - Лельо Ели, пушиш ли?
Това е лош навик, но не я прави лош човек.
- Благодаря, Хауърд. - Ще ви запазя места.
Благодаря.
- Сега мислят, че пуша. - Съжалявам, не трябваше да ги водим.
Хауърд каза да не ги "щадим от скръбта".
Близките на Робърт няма да допуснат скръб.
Ще бъде елегантно сдържано.
- Кога ще дойде булката? - Не е сватба, а погребение.
Опело е, защото няма да има труп.
- Не искаме да ги щадим от скръбта. - Да, чух.
Въобразявам ли си, или мирише на нещо?
На рози.
Направихме хартията от розови листа от градината на Нанси.
Това е прекрасно.
Обрали сте розите й и…
Да, разбира се.
Много мило, че дойдохте.
- Моля ви. - Разбира се, г-н Хенеси.
- Имате прекрасни момиченца. - Благодаря.
Съжалявам, че не сте намерили на кого да ги оставите.
Благодаря.
Ел.
- Ел, твой ред е. - Божичко.
"Тя иде като нощ красива,
със чисти звездни небеса.
В лика й лъч и мрак разкриват
най-нежните си чудеса.
Не като ден лъчи разлива -
като предутринна роса.
Ако отнемем от лъчите…"
Беше хубаво, признавам, но не беше…
- За нея. - Да.
Кит не търпи своеволия.
Накара ме да й пратя поемата на Байрон за одобрение.
После ми каза: "Без шеги и без сълзи".
- Боже. - Да.
Видя ли мъжа с дънково яке в църквата?
Не помня такъв човек. Защо?
Нямаше роднини на Нанси, нали?
Не, Ели, не биха посмели да дойдат.
Да.
Виж…
На Хауърд му хрумна идея.
- Ще те помолим за услуга. - Добре.
Възможно ли е да вземеш Маркъс като доброволец?
Смятаме, че ако види истинско страдание,
ще промени светогледа си и…
- Да, ще му намеря работа, ако иска. - Благодаря ти.
- Много си мила. - Мери.
Намерили са го.
Виждате снимка на Давид Хаджи Бойет,
известен като Д. Х. Бойет…
- Ето го. - …който се смята…
- …за заподозрян… - Не може да бъде.
Той ли е?
- …в убийството на Нанси Хенеси. - Да, така твърдят.
- Познаваш ли го? - Откъде да го познавам?
Защо ми задаваш този въпрос?
- Извинявай, не биваше. - Никога не съм го виждала.
Мама е в списъка на спонсорите в уебсайта му.
Тя подкрепяше артисти.
А той е художник. Д. Х. Бойет, известен като Давид.
И Кит се обажда веднага.
- Дали е той? - Не бива да прибързваме със заключенията.
Нека говорят с него… Божичко.
АРЕСТУВАН ЗАПОДОЗРЯН ЗА УБИЙСТВОТО НА ЖЕНА В ПАСАДИНА
Какво?
- Какво? - Божичко.
Какво?
Ели?
По дяволите.
"Д. Х. Бойет". Сложи я, преди да умре, той е.
Това мама ли е?
- По дяволите. - Робърт.
- Татко? - Какво правиш?
- Татко, спри! - Какво правиш?
- Татко! Ели! - Спри!
- Робърт! - Татко!
- Направи нещо, Ели! - Робърт.
- Къде отиваш? - Татко!
- Какво правиш? - Татко!
Моля те, не излизай. Престани, Робърт!
За бога, спри. Успокой се.
За бога, Робърт, какво правиш?
Да поговорим вътре.
Искам да се успокоиш, спри за момент.
Робърт, моля те.
- Никога не е била моя. - Спри.
Исках да бъде само моя, но тя не беше.
Винаги имаше и нещо друго и го знаех!
Робърт, мисля, че ни наблюдават.
- Не ми пука. - Разбирам, че си ядосан. Успокой се.
Не ми казвай как да се чувствам.
За бога, Елинор, ти не знаеш всичко.
Тя ми беше съпруга.
Той има ли алиби?
- Давид ли? - Да, любовникът й.
В общи линии - бил е на арт събитие и си е тръгнал по-рано.
Нямат пълна информация.
Не мисля, че е бил той.
Казала ти е само името му, нищо повече.
- Възможно е да е бил той. - Щеше да ми каже, че е чернокож.
- Нищо не ти е казала. - Тя нямаше друга чернокожа приятелка.
- Щеше да го спомене. - Добре.
Казах на полицаите името Дейвид. Ами ако Давид е друг човек?
Значи още не знаем кой е убил приятелката ни.
- Не бях виждала Робърт толкова разгневен. - Той е много избухлив.
Особено когато пие или ревнува.
Не, той… Знаеш, че я обичаше повече от всичко.
Гневът не е обратното на любовта.
Понякога е нейното истинско изражение.
Не го разбираш, защото Робърт е твой…
Какво? Приятел ли? Твой също.
Ти и Робърт имате връзка.
- Да, и тя се казва Нанси. - И без нея.
И Нанси го знаеше.
Какво намекваш?
Тя не споделяше само с теб.
Това е.
- За бога! - Извинявай.
Не исках да те стряскам.
- Как влезе тук? - Съсед задържа вратата.
- Трябваше да ти пиша. - Да.
Може ли…
Виж…
Дължа ти извинение.
За поведението ми и за жестоките ми думи.
Тя беше моя съпруга, но…
Държахте много една на друга.
Съжалявам.
Благодаря ти.
Не знаех, че изпитвам такава нужда да ми го кажеш.
Защо си се издокарал така?
Издокаран ли съм? Така излизам след залез слънце.
Къде отиваш?
Знаеш, че Нанси обича… обичаше балета, а аз…
Ти го мразиш.
- Не го мразя, но… - Мразиш го.
Как беше изразът на френски?
- Адски скучен е. - Не е на френски.
- Седалките са тесни. - Какво?
Тази вечер има премиера.
И…
Не знам какво да правя, бродя из огромната празна къща.
Не мога да спя, обикалям и я търся, но нея я няма.
Затова реших, че може би на постановката ще…
- Ще усетиш присъствието й. - Да.
Да, точно така. Дали е възможно?
Вече не знам какво е възможно.
Добре. Изведнъж изчезна.
Всички бяхме заедно и играехме глупави игри с карти.
А сега тя си отиде завинаги и не мога…
Няма логика.
Защо да не отида на място, което тя толкова обичаше,
и да усетя присъствието й?
Трябва да опиташ.
Ще опиташ ли заедно с мен?
Да дойда с теб?
- Да. - Не.
Защо не?
Не мога, просто не мога.
- Какво ще кажат хората? - Майната им. На кого му пука?
На мен, би трябвало и на теб.
Не може просто да се облечем официално и да излезем.
Съжалявам.
Извинявай.
Идеята беше глупава.
Извинявай.
ДЖОРДАН: ЗНАМ, ЧЕ ПРЕКАЛИХ.
ИСКАМ ДА ТЕ ВИДЯ. НЕ БЪДИ САМА ТАЗИ ВЕЧЕР.
Майка ми има любим израз.
"Не показвай всичко, което имаш и не казвай всичко, което знаеш."
Приех този съвет присърце
и криех не само това, което имахме, но и чувствата ми.
Понякога ги криех толкова добре, че сама не ги забелязвах.
Г-це Буше.
- Тревожехте се за хорското мнение. - Така беше.
Но после си спомних френския израз "майната им".
Ясно.
Да вървим.
Дано не прозвучи неуместно, но дъщерята на шефа умее да се конти.
Този път искам истински компромат.
Превод на субтитрите Анна Делчева