I et vildt og blodigt erobringstogt -
forsøgte kong Odin at samle De Ni Riger under Asgårds herredømme.
Hans vigtigste våben i erobringerne -
var hans skarpretter og førstefødte datter, Hel, dødens gudinde.
En efter en kom Verdenstræets grene under deres kontrol.
Men Hel ville have mere.
Kan du ikke se det? Hele kosmos ligger for vores fødder.
Og alligevel vil du stoppe ved ni riger.
Der kommer et tidspunkt, min kære, -
hvor en kriger må lægge sit sværd og opgive kampen.
- Og hvis jeg nægter? - Så bliver du tvunget til det!
Ude af stand til at slukke sin datters blodtørst -
besluttede Alfader at dæmme op for den og spærrede hende inde i Hel.
Men i dette univers fostrede Hels ulydighed en anden idé.
Undskyld, men det er bare grinagtigt.
Du vil have mig til at "opgive kampen", -
men du har jo altid opdraget mig til at kæmpe.
Forstår du, far, uden kamp er jeg ingen.
- Nej! - Åh, mit barn.
Ingen gud skal have magt over døden, -
når han eller hun sætter så lidt pris på livet!
Jeg tager nu din magt fra dig!
Det kan du ikke. Det får du ikke lov til!
I min fars navn og i hans fars navn ...
Nej.
... forstøder jeg dig!
Nej! Nej!
Den, der bærer denne krone og udviser barmhjertighed, -
skal besidde Hels magt.
Mester Wenwu? Vi har fundet den.
Ligesom det gjaldt magten bag De Ti Ringe, vidste Xu Wenwu, -
at de mægtigste kræfter på Jorden tit er udenjordiske.
Tid.
Rum.
Virkelighed.
Det er ikke blot en lige linje.
Det er en prisme fuld af uendelige muligheder, -
- hvor ét enkelt valg kan forgrene sig i uendelige virkeligheder -
- og skabe verdener, som adskiller sig fra dem, du kender.
Jeg er Beskueren.
Jeg skal føre jer gennem disse vidtstrakte nye virkeligheder.
Følg mig, og tænk over spørgsmålet ...
... "hvad nu hvis?"
Regn.
Naturens mirakel, der sender himlen ned til Jorden.
Men Wenwu skulle opdage, at noget langt mere spændende var faldet ned fra himlen.
Hvad er det?
- Hvem der? - Stands!
Midgård. Herligt.
Hent min krone.
Jeg er bange for, at den eneste, der giver ordrer heromkring ...
... er mig.
Jeg sætter pris på en mand, der ikke er bange for at gå med smykker.
De fleste mennesker bør frygte mig.
Men jeg er ikke som de fleste, søde.
Jeg er dødens gudinde.
Det udløser normalt en voldsommere reaktion.
- Fang hende. - Så skal vi til det igen.
Hvad? Nej.
Menneskeblod? Hvor ækelt.
Nej, nej! Vis barmhjertighed. Jeg er bare en hjælpeløs kvinde.
Hvad er det?
- De kræfter er ikke af denne verden. - Det er du heller ikke.
Hvis bare jeg havde min krone, ville det være dig, der knælede for mig.
- Så vis mig det. - Hvad?
Nu fører du mig jo til det, der vil blive din visse død.
Er du modig eller bare dum?
- Tag kronen på, så finder vi ud af det. - Okay, du er vist begge dele.
Kom nu.
Den sidder ret ...
Den sidder rigtig godt fast, ikke?
Hvordan fungerer tyngdekraften her?
Nej, det er lige meget.
Far, du må ikke gøre det her mod mig.
Skal vi henrette hende?
Hvad er det her?
En invitation. Det vil være mig en ære, hvis du vil spise middag sammen med mig.
Jeg er vel blevet udsat for værre tortur gennem tiden.
En fin farve. Den skjuler blodet, når jeg skærer halsen over på dig.
For nogle er rød faktisk lykkens farve. Brude bærer den på deres bryllupsdag.
Bryllupsdag? Jeg var ikke klar over, det her var en livstidsdom.
Jeg foreslår ikke ægteskab, men en alliance.
Jeg ser en kriger i dig, Hel. En kriger som mig selv.
Min far så det samme engang. Han udviklede og udnyttede min kampånd.
Og så snart mine ambitioner oversteg hans egne, -
kaldte han mig et uhyre. Og det vil du også gøre med tiden.
Nej. For jeg er ikke din far.
De Ti Ringe var en gave til mig. En gave, jeg giver videre til verden.
- Ved at underlægge dig dens folk? - Ved at beskytte dem.
Vores verden er truet af farlige kræfter.
Er det dét, du ser mig som? Endnu en farlig kraft?
Din far frygtede din kampånd, men det gør jeg ikke.
Kæmp med mig, Hel. Sammen kan vi beskytte verden.
- Du savner ikke selvtillid, må man sige. - Jeg ved bare, hvad jeg vil have.
Og hvad er det, du vil have?
Du er flot, når du er bevidstløs.
Sov sødt.
Fang hende i live.
Herligt. Hvad nu?
Du er en spøjs en.
Kender du en vej ud herfra?
Sig mig: Er det din ...?
Undskyld. Jeg troede, jeg talte til dit ansigt.
Vi følger stjernerne til Norden. Her ærer man stadig Asgårds trone.
Det er en meget lang rejse, -
men medmindre du kender en hær af krigere, der vil kæmpe for mig ...
Ja ja, du er jo ikke den første klovnerøv, jeg har fulgt med i kamp.
Du sagde, målet lå for enden af denne dal, -
men vi kan ikke komme nogen vegne her.
Ind i skoven?
Der er da ikke nogen civilisation i miles omkreds.
En fortryllet skov. Okay, jeg indrømmer, jeg er nysgerrig.
Men hvis den her udflugt ikke fører til noget, -
får du røven på komedie. Eller ansigtet, eller hvad det nu er.
Måske begge dele.
"Flygt"? Fra hvad?
Jeg har ikke overlevet tusind års krig blot for at blive dræbt af blade.
Fremad? Der er jo ingen vej fremad.
Skal jeg stole på dig, efter at du har ført mig ind i den fortryllede dræberskov?
Sikke en energi.
Hvad har vi at gøre med her?
Hel ...
Hørte du det?
Giv dig til kende! Det befaler jeg dig.
Hel.
Jeg kan ikke se hende.
Hvad i alverden?
Jeg hedder Jiayi. Jeg taler på vegne af Ta Los ældsteråd.
- Jeg er Hel ... - Vi ved, hvem du er.
Din ledsager fortalte os det.
Jeg var ikke klar over, den slags magi stadig fandtes i Midgård.
Vores rige er en grænse, der beskytter Jordens folk -
mod trusler fra underverdenen. Trusler som dig.
Jeg vil jer intet ondt. Mit udestående er med en mand ved navn Wenwu.
Eller med min far, egentlig.
Så man kan vel sige med dem begge.
Og min far har fået en ny kæreste, Frigg. En frygtelig kvinde. Så det er kun de tre.
Så kunne jeg overtale jer til at drage i krig med mig?
Det lyder som et nej. Det kan jeg godt forstå.
De der trusler fra underverdenen ... Ved du, om nogen af dem søger arbejde?
Man kan ikke bekæmpe mørke med mere mørke, kun med lys.
Det er sikkert en fin indstilling.
Den er nok bare mest for de indviede. Men hvis I lærer mig jeres kunnen ...
Og hvorfor skulle vi gøre det?
Fordi I skal beskytte dette rige mod underverdenen, -
og jeg er dødens gudinde.
I fremmer da bedst jeres opgave ved at få mig til at hjælpe jer.
Alt det der med at "bekæmpe mørke med lys".
Kig på solen. Når den står højest på himlen, begynder din træning.
Jiayi, det mener du ikke.
Bare rolig. Vi har metoder til at sikre, at hun ikke forråder os.
Det er forstået.
Høje Odin, tilgiv mig. Hvor Hel end er taget hen, kan jeg ikke længere se hende.
Tror du, hun er blevet dræbt af disse dødelige?
Der er en, der besidder mægtige kræfter.
Ti ringe, der kan besejre selv en gud.
Hvis sådanne kræfter virkelig findes i Midgård, -
er det ikke godt at vide, hvad dets beboere kan finde på.
Og vores fred kan vise sig at være kortvarig.
Det vil jeg gerne lære.
Men bare ikke med blomster. Knive ville være meget bedre.
Eller ild. Eller måske knive omspændt af ild.
Der er ikke meget plads at bevæge sig på her.
Nej, for du skal sidde og øve dig på åndedrætsteknik.
- Og hvornår kommer vi så til kampteknik? - Du kan allerede kæmpe.
Men vores kunnen kræver, at du arbejder med din indre verden.
En forening af teknik og sind.
Det lyder sjovt. Hvad med de der ildknive?
Træk vejret, Hel. Bare træk vejret.
Alt det, du har brug for, har du lige ved hånden.
Det, jeg har, er et stykke papir.
Zhe Zhi er kunsten at skabe noget ud af ingenting.
At finde uendelige muligheder i et helt tomt lærred.
Fokus. Enhed. Fred.
Kun derigennem vil du opdage, hvad det er, du virkelig søger.
Sig mig: Skal jeg være mester i kampsport eller tøjvask?
Hvorfor vil du beherske vores kunnen?
Jeg vil som sagt besejre Wenwu.
Hvorfor?
Så jeg kan overtage De Ti Ringe og bruge dem til at få hævn over min far!
Hvorfor?
Det her er ...
Så jeg kan sætte mig på Asgårds trone og fortsætte min erobring af universet!
Og når alle riger i kosmos til sidst er blevet erobret?
Nej!
Stop!
Så er det nok!
Nej.
Far, hvorfor har du lænket ham? Han vil ikke gøre dig noget.
Ikke nu, men med tiden.
Han er født med en krigers hjerte. Ligesom sin ejer.
En konge må tæmme sine trusler for at sikre sig, at de kæmper for ham.
Hvad er det, du håber at finde med din næste store erobring?
Frihed. Frihed fra kontrol. Friheden til at vælge min egen vej.
Nu er du klar til at begynde.
Som du kan se, er alt i livet kædet sammen med vores kunnen.
Og vores kunnen er kædet sammen med alt.
Folderne i et stykke papir ...
Åndedrættet i lungerne ...
Når dit sind er i ro, kan du forstå lektionerne.
Ikke dårligt. Du har stadig meget at lære.
Og når du tør føre lektionerne ud i livet, -
bliver du en mester.
Far? Åh nej.
Tager du allerede af sted? Din træning er langtfra afsluttet.
Odin terroriserer landet i mit navn.
Han leder efter De Ti Ringe. Han må stoppes.
Vi er vogtere, ikke krigere.
Det er forskellen på jer og mig. Uden kamp er jeg ingen.
Hvis du vælger denne vej, kommer du til at følge den alene.
Min far valgte en vej for mig for længe siden.
Og hvis jeg nogensinde skal kunne vælge min egen, må jeg konfrontere ham.
Med eller uden jer.
Træk jer tilbage bag porten! Af sted!
Hel?
- Imponerende panser. - Det er lavet af drageskæl.
Det kan modstå de mægtigste trusler.
Jeg savner nu kjolen.
Min kære pige.
Da Heimdal ikke længere kunne se dig, frygtede vi det værste.
Kom i mine arme, datter. Jeg er rejst langt for at hævne dit navn.
Er du det? Eller er du kommet efter de fine armbånd?
De Ti Ringe hører ikke hjemme i disse primitive hænder.
Vend tilbage til min side, Hel, så vi kan beskytte Midgård.
- Nej. - Nej? Vover du at trodse mig?
Forlad dette sted, og vend aldrig tilbage.
Jeg er din far og din konge. Du har bare at adlyde mig.
Du havde din trone, så du kastede dit sværd væk og glemte, hun var din datter.
Jeg vil ikke længere tage del i dine erobringer.
Du glemmer vist, jeg fratog dig din krone.
- Uden den er du intet. - Men jeg er ikke alene.
- Vi må adskille ham fra Gungner. - Hvem er Gungner?
Det der.
Hvad er det her?
En klog kvinde lærte mig engang, at mørke ikke kan bekæmpe mørke. Det kan kun lys.
Og vi er her for at bevise, hun har ret.
Jeg skulle have spærret dig inde, da jeg havde chancen!
Bare ærgerligt. Man skal følge sin første indskydelse. Det har du lært mig.
Ildknive.
Lad os høre op med denne vold, far. Én gang for alle.
Siden hvornår forpasser min datter en chance for at gøre ende på et liv?
Det er, som du sagde.
Ingen gud skal have magt over døden, -
når han eller hun sætter så lidt pris på livet.
Jeg sendte dig hertil, så du kunne udvikle dig.
Og du har vist dig at have overgået mine vildeste forventninger.
Du har overgået mig. Tronen er din, hvis det er den, du vil have.
- Du har fortjent den. - Kun sådan kan jeg knuse dit imperium.
Det vil tage meget lang tid.
Men når jeg er færdig, vil De Ni Riger opnå frihed, -
og det samme vil kosmos kort efter.
Hvad er der sket med dig, mit barn, min engang så mægtige skarpretter?
Jeg gav freden en chance.
Der, på en gammel valplads, mødtes en mand og en kvinde, -
en dødelig og en gudinde, De Ti Ringe og Asgårds hære.
De indgik en alliance og opbyggede et imperium.
Et imperium, der strakte sig over kosmos.
Ikke et imperium af erobrere, men af befriere.
Befriere, hvis felttog gennem universet skulle bevise, -
at selv de grummeste sind kan lære freden at kende.
Oversættelse: Brian Christensen Scandinavian Text Service