Vær ærlig. Har du været lykkelig?
Ja, jeg har været meget glad. Jeg er meget glad.
Du knuste mange hjerter. Du gjorde mange mænd desperate.
Jeg lagde en masse desperation, ugengældt kærlighed og sorg bag mig.
Men også glæde. Lidt af hvert.
Kom her, skat. Stil dig ved siden af mig.
Det er ikke rigtigt, at mit liv har været en tragedie.
Jeg vil se dit ansigt.
Kig ned. Vis dit ansigt ordentligt.
Hun gjorde det af hensyn til verden
Men hun vækker et dybt had
Det er misundelse Hun blev misforstået
Sikke et liv!
For hun er den
Der bestemmer, dengang og nu.
For hun var og vil altid være Súper Sara
Súper Sara, Súper Sara
For hun var og vil altid være...
Súper Sara
Jeg mødte den amerikanske forfatter Ernest Hemingway på Cuba.
Han sagde til mig:
"Du er spanier. Du skal da ryge cigarer."
I Spanien er cigarer totalt forbundet med Sara Montiel.
Sara Montiel og en cigar hører sammen.
Sara kunne lide at ryge cigarer, hun iscenesatte ikke.
Man tænder den her.
-Sådan her. -Du er god til det. Lad mig prøve.
Sara Montiel var den eneste, der måtte ryge i mit hus.
Når folk spørger, om de må ryge, siger jeg nej.
Men jeg kunne ikke sige nej til Sara Montiel. Hun røg hos mig.
Er du ligeglad med, hvad folk siger om dig?
Nej, det synes jeg ikke.
-Jeg ryger en cigar. -Du ryger en cigar.
Cigarer var hendes måde at gøre folk erotiske på.
Den erotiske tvetydighed, måden at tiltrække alle på.
Ikke en bestemt type mand, men alle mænd.
Sikke et flot jakkesæt.
Og de briller...
-Se på mig. -Ja...
Kan du lide mine ben?
Sara var relevant og anderledes end andre kvinder.
Hun var en pioner.
Hun blev gift fire gange! I Spanien gifter man sig højst én gang.
Dit bryllup med Anthony Mann. Det var en skandale dengang.
Det var på en tid, hvor en borgerlig vielse var en dødssynd i Spanien.
Han var skilt, han var jøde...
Så det var ikke, hvad man forventede
af en spansk kvinde dengang.
Hun var på vej ned ad flytrappen ved ankomsten til Spanien.
Nogle kvinder begyndte at råbe "tøjte" efter hende.
De mente "luder".
Du hørte rigtigt. "Luder".
De kastede sten efter mig og skældte mig ud på gaden.
Ja, ja, sten.
Det viste, hvor intelligent hun var.
Hun forvandlede det hele til noget underholdende.
Hendes ægteskab med Anthony Mann gik i opløsning.
Til syvende og sidst var de af forskellige kulturer,
generationer og lande.
Hun blev gift og skilt i en verden, hvor skilsmisse ikke eksisterede.
På det tidspunkt var skilsmisse både en forbrydelse og en synd.
Så giftede hun sig igen,
med en mand, der var det stik modsatte af, hvad hun havde drømt om.
I Montserrat-kirken i Rom
viser José Vicente Ramírez Olalla tegn på utålmodighed.
Sara Montiels forlovede.
Chente kom fra en yderst traditionel familie fra Nordspanien.
De havde bemærkelsesværdige karrierer.
Chente var tidens spanske machomand.
"Koner hører til i køkkenet."
Jeg har altid tænkt, at det bryllup i Rom
var hendes måde at finde forløsning på.
Ved at gifte sig passende blev hun, hvad man forventede af hende.
Men da de skulle giftes, sagde han,
at hun skulle glemme at være Sara Montiel og kun være hans kone.
Så sagde Sara: "Beklager, jeg holder ikke op med at arbejde."
Det fortalte hun mig.
"Vi kan gifte os, men jeg er stadig Sara Montiel."
Efter bryllupsrejsen forlod hun ham.
Det var et kort ægteskab.
Han giftede sig med den største skuespiller på toppen af karrieren,
forventede, at hun ville holde op med at arbejde. Stor fejl.
Jeg har været utrolig heldig, jeg er en meget heldig kvinde.
Jeg har haft mænd sværmende om mig, jeg svirpede dem væk sådan her.
Så kan de lære det!
Sara elskede mænd og gik meget op i familien,
men hun troede på sig selv og sin karriere.
Hun ville ikke være en kvinde, der levede af sin mands penge.
Hun var uafhængig, skilte sig ud ved at være den, hun var: Sara Montiel.
Hun kunne ikke indfanges.
Jeg vil gerne klæde mig af, men det sker ikke.
-Din tid skal nok komme. -Jakken...
Hun var så forførende,
at hun knuste mandehjerter, og sikkert også kvindehjerter.
Hun kunne charmere sig ind på alle, uanset socialklasse.
Mange intellektuelle var fascinerede af Sara.
Og ingen mere end Terence Moix.
Mange intellektuelle skrev meget om Sara Montiel.
Paco Umbral...
"Sara Montiels stemme er dyb og forførerisk,
hun har en kirkegård af beundrere for sine fødder."
Selv Cela. Ingen kunne modstå at dedikere et par linjer til hende.
Det siges, at kong Juan Carlos var på jagt i bjergene ved Toledo,
da dronning Sofía uventet dukkede op for at overraske ham.
Det skal man aldrig gøre.
Hun åbnede den ene dør efter den anden,
og bag den sidste fandt hun Juan Carlos i armene på Sara Montiel.
Ryger kongen?
-Kongen ryger. -Ja.
En dag hvor hun følte sig nedtrykt, sagde hun:
"Jeg vil gerne starte et nyt liv,
for jeg har næsten intet privatliv haft.
Tro det eller ej, jeg har kun været sammen med fire-fem mænd."
Da jeg begyndte at grine, sagde hun: "Din skiderik."
Er det nemt at leve sammen med en stjerne som dig?
Jeg tror...
Det er nemt at leve i harmoni,
når to mennesker elsker og respekterer hinanden.
På det tidspunkt havde Sara brug for at finde en,
der vidste, hvordan hun skulle tages. Og det vidste Pepe.
Pepe Tous' familie var velanset på Mallorca.
Bedstefaren skabte Última Hora.
De var meget indflydelsesrige i selskabelige kredse.
De havde rigtig gode forbindelser.
Han var en langt mere progressiv, erfaren og moderne mand.
Han havde været vidt omkring, som man siger.
Pepe elskede shows med fjerboaer og pailletter,
og at se kabaret om aftenen.
Pepe Tous havde været en eftertragtet ungkarl.
Jeg mødte ham i Palma de Mallorca,
da jeg optrådte med mit show Sara Monteil en Persona.
Jeg blev hyret af hans teater, Teatro Balear.
Han mødte hende i 1970.
Hun havde det svært på det tidspunkt, fordi hendes mor var død.
De fandt hinanden og passede perfekt sammen.
Intellektuelt, energimæssigt, følelsesmæssigt og især kunstnerisk.
Vi kiggede på hinanden.
Det var kærlighed ved første blik. "Det er min mand."
Saras gyldne år var i Hollywood,
men på det personlige plan var det sammen med Pepe.
Hvem forførte hvem?
Pepín forførte Sara, eller var det omvendt?
Jeg prøver at få ham til at tro, at det var ham, der forførte mig,
men det var faktisk gensidigt.
Antonia, Antonia.
-Ja. -Vis mig dit ansigt, ikke din bagdel.
Sæt dig.
Og hvem skal filme dig med hende?
Giv hende et kys. Ja, fantastisk.
De forgudede hinanden. De var aldrig i dårligt humør.
Det er ikke normalt i et forhold.
Når det par gik forbi, vendte alle sig om for at se på dem.
Jeg så det forhold, de havde. Det var noget særligt.
Som par var de mere "moderne".
De var begge lidt hippieagtige, men cool.
Pepe var nok hendes livs kærlighed.
Det er jeg overbevist om.
Men fremfor alt var de lykkelige.
Og de gav den lykke videre til andre.
De købte en fantastisk ejendom i Na Burguesa, langt væk fra Palma.
Den var perfekt til fester.
Det var et smukt hus fyldt med antikviteter,
og de holdt fantastiske fester.
Der var altid folk.
Et galehus!
Det var et farligt sted.
Man vidste ikke altid, hvornår man kom ud.
De inviterede mig og min familie til at være der en dag,
men vi blev i ti dage.
-Dagene fløj bare afsted. -For os var det...
Det var en chance for at slappe af og vende tilbage i godt humør.
Vi overvejede engang at afholde en seance.
Med Sara der kunne James Dean,
Marilyn og Greta Garbo vise sig... Hvorfor ikke?
Vi lagde hænderne på bordet sådan her.
Vi ventede, men ingen viste sig.
Sara havde en side, der var pailletter, glitter og elegance,
men hun elskede også at promenere på stranden i morgenkåbe.
Jeg mødte Sara hjemme hos hende på Mallorca i '82,
da Pepe Tous hyrede Alaska y los Pegamoides til en koncert
i tyrefægterarenaen på Mallorca.
Så dukkede Sara op fra stranden.
Hendes hår var vådt, hun havde ingen makeup på.
Og jeg havde bare lyst til at dø.
-Hej. -Hej.
Med hestehale og uden makeup, hele dagen i havet, splitternøgen.
De var meget glade.
Det, de havde, var beundringsværdigt, ønskværdigt og misundelsesværdigt.
De havde altid tre-fire små hunde i huset i Palma.
Sara var familieorienteret, men moderne, åben og meget liberal,
men hun elskede familielivet.
Hendes drøm var at få en familie.
Cuchi. Cuchi.
Hun ville skabe et hjem og have en familie.
Hun ville være mor, og Pepe ville også være far.
Det at hun ikke kunne få børn var nok hendes største sorg.
De siger, at hun nok nåede at få op til ni aborter.
Hun havde svært ved at blive gravid og aborterede mange gange.
Jeg så hende i teatret engang, hun var højgravid.
Højgravid og overlykkelig over at skulle have barn med Pepe.
Hun var henrykt, hun strålede.
Desværre mistede hun barnet.
SARA MONTIEL HAR MISTET DET BARN, HUN VENTEDE
Det var rigtig hårdt for hende.
Det var forfærdeligt at miste et barn af sit livs kærlighed.
Pepe insisterede på adoption, fordi Sara ikke kunne få børn.
På det tidspunkt var adoption ikke særlig udbredt i Spanien.
Dengang skulle man være mor som 20-25-årig,
for som 35-årig var man for gammel til det.
De besluttede at adoptere, så hun kunne blive mor,
det var Saras store drøm.
Thais... Thais!
Jeg har det skidt, giv mig en sprøjte, så jeg bliver rask.
Kom nu... Giv mig en sprøjte.
Det var godt! Tak, søde.
Jeg husker det, fordi det blev offentliggjort alle vegne.
De skrev, at Sara Montiel havde adopteret Thais fra Brasilien.
Hun var så stolt over at vise sin lille pige frem.
Hun overvandt problemerne.
Myndighederne var hende ikke altid venligt stemt.
-Hvor længe har I været sammen? -Vi har været sammen i 14 år.
Er I bange for dødssynden?
Slet ikke. Vi er slet ikke bekymrede for dødssynden.
Vi blev borgerligt viet for at give vores datter vores efternavne.
"Vov, vov!
Overraskede, men meget glade
har vi den store fornøjelse at invitere dig til vores bryllup.
For at sladretanterne ikke fortsætter med at bagtale os,
har vi besluttet at blive borgerligt viet."
Der er et billede af Cuchi og Lady Boy på bryllupsinvitationen.
Der står: "Det var på tide! Mor og far skal giftes."
Tænk på, hvor stor en stjerne Sara Montiel var.
Selv magasinet Fotogramas udloddede invitationer til brylluppet.
Jeg er Pere García, fra Girona, jeg blev inviteret til Saras bryllup.
Fotogramas lavede lodtrækning.
Annoncen lød sådan: "Deltag i Sara Montiels bryllup."
Efter cirka en uge fik jeg et telefonopkald.
"Jeg er fra Fotogramas."
"Sig ikke, at jeg skal til Sara Montiels bryllup!"
Der var propfyldt til brylluppet.
Der var showbiz-folk fra Palma de Mallorca,
nysgerrige, masser af meget elegante mennesker...
Alle de smukke mennesker i Palma var der, alle festglade.
Sara Montiel gik rundt mellem bordene. Hun hilste og gav hånd.
Det var ligesom: "Denne dame vandt en præmie for at bruge vaskemidlet."
Det samme med mig. "Den herre vandt konkurrencen."
Og klokken 3-4 holdt de et stort poolparty mere, det varede i to dage.
Jeg var nok den eneste, der ikke blev fuld.
Vi fik at vide, at han var alene, at en stjerne ville føre ham hertil.
Husker du, at jeg spurgte den morgen: "Har du bedt?
Gør du det, kommer den lille dreng."
Ser du, hans mor sendte ham til os fra himlen.
Han er sød.
Da hun tog til Alicante for at hente Zeus, tog jeg med.
Jeg var med under hele adoptionsprocessen.
Zeus, din far, din søster og jeg kom for at hente dig, du var alene.
Vi ønskede os en lille dreng.
Vi ville så gerne have en, så vi hentede dig.
Siden den dag vi hentede dig, har du været vores.
Vi adoptivforældre har en vis værdi eller merværdi.
For adopterede børn er nok de mest ønskede,
de mest eftertragtede, de mest elskede.
Sara ønskede sig brændende børn.
Jeg ved, hvordan det foregik,
og hvordan hun måtte kæmpe for at få sine børn.
Vi nyder en dejlig sommer her. Sommeren 1984.
Antonia Abad var en enestående mor og hustru.
Kyllingekroket.
-Kan han lide det? -Ja, selvfølgelig.
Man er født med en etiket, som ikke bliver fjernet.
Man lærer at leve med det.
Jeg føler mig stolt over og glad for
at være Sara Montiels søn, en legende i filmhistorien.
-Zeus! -Du må ikke tage ham, jeg kan ikke...
-Mor. -Giv mor et kys.
Som mor var hun meget glad og nærværende.
Hun elskede virkelig at give sine børn al den kærlighed, hun havde.
Åh! Se, en fugl. Et fly...
Og hun forklarede mange ting for os, såsom hvor vi kom fra...
Da vi begge blev adopteret som helt små,
forklarede de os det grundigt og fortalte os årsagerne.
Hun sagde hver dag: "Selvom jeg ikke fødte dig,
vil du altid være min søn." Og min fars.
Du ved, at din far hedder José Tous Barberán,
han er forretningsmand og journalist.
Du ved, at mor...
Se, der kommer far. Far er her. Kan du se? Der kommer far.
Kom tættere på, skat. Tag kameraet, jeg går derhen.
Jeg vil gerne prøve noget. Undskyld, jeg vil gerne prøve noget.
Stil dig derover, ellers kommer dit ansigt i skygge.
Flyt ham lidt herover.
Min far var virkelig irriterende.
Han filmede hele tiden. 24/7 med videokameraet.
"Zeus, kig på mig. Giv Thais et kys. Giv mor et kys."
Zeus.
Zeus!
-Det er til os begge. -Nej, det er ej!
Som børn skændtes vi søskende meget.
Noget så simpelt som at se TV,
spise hjemme og være sammen med hundene.
Der var altid venner omkring os derhjemme,
folk, der var sjove og kærlige, folk, vi havde et nært forhold til.
Jeg kan huske, at jeg var meget sammen med andre mennesker,
især med mange venner.
-Paco! -Hvordan er det dog, jeg ser ud?
Paco, bøj dig ned.
-Hvad? -Knæl ned.
I dag er det den 27. juli 1985.
Min mor var vild med havet. Ligesom min far elskede hun at sejle.
Hver dag om sommeren sejlede vi båden ud fra havnen.
Der var vores båd og min fars vens båd, vi spiste paella og nød dagen.
Det var vidunderligt at bo ved havet og sejle i Palma.
Det var vores hverdag om sommeren på Mallorca.
Det var det perfekte liv for mig.
Blev jeg spurgt, hvilken del jeg ville genopleve,
vil jeg sige tiden på Mallorca,
for det var de lykkeligste dage, hvor jeg oplevede så mange ting.
Vi åbner julegaver i stuen.
Så er vi her, året 1986 er lige begyndt.
Fødselsdagene var også vilde.
Min far inviterede vores venner, og hans og min mors venner.
"Operation Lysudblæsning".
Jeg husker tydeligt de vidunderlige fødselsdage.
Jeg er min far dybt taknemmelig for at have bevaret alle de minder.
For nu har vi gode minder fra den tid.
Nu skal du puste dem ud, okay?
Sig til, når du er klar.
THAIS FEJREDE SIN FEMÅRSFØDSELSDAG MED EN BØRNEFEST DERHJEMME
Kig ind i kameraet nu.
Hun skar en grimasse!
Det er ikke nemt at være søn af en som Sara Montiel.
Til jul var der de sædvanlige fotosessioner.
Det brød vi os ikke om. Især ikke min søster.
Du kigger derover og siger: "Jeg er sammen med min mor og bror."
Min lillebror her har butterfly på.
-Butterfly. Og hvad hedder han? -Zeuis...
-Zeus... -Tous.
Zeuis Tous Abad.
-Hvad hedder du? -Thais Abad.
Familier blev meget mere vist frem, end de bliver i dag.
Nu anses det for politisk ukorrekt at vise sit barn frem.
Men i 80'erne viste vi alle billeder af vores børn.
Og det var gratis. Det var normalt, vi var på god fod med pressen.
På det tidspunkt var forholdet til pressen totalt familiært.
Det var naturligt. Det var sådan, vi gjorde det.
Men selvom Thais er datter af en diva som Sara,
var hun fra en ung alder slet ikke interesseret i rampelyset.
Se på mig, Thais.
Hun var kamerasky. Og det gjorde hun tydeligt.
Gem dig ikke!
Lige nu er Thais som en søster for mig.
De holdt sig altid for sig selv, væk fra kameraer og rampelys.
Selvfølgelig udstillede hun dem. De talte modvilligt med journalister.
Mange af dem. Jeg var en af dem.
Hun ville ikke være berømt.
De tilbød hende millioner, men Thais ringede aldrig tilbage.
Thais, herovre.
Hun kæmpede for sin anonymitet, sit privatliv, og hun var konsekvent.
Thais er et godt menneske, en god ven, og hun var en fantastisk datter.
Kan du vise, hvor meget du elsker ham, Thais?
Hvis ikke det var for den evige kærlighed...
AT SÆLGE BØRN ER IKKE FORBUDT
En del af pressen ville debattere Sara og Pepes adoptioner.
De var ude efter hende.
Det var det, der generede Sara og Pepe Tous mest.
De kunne ikke holde ud at høre de ting.
At de ledte efter hendes søns familie.
Selv hvis min søn var blevet fundet i en kloak,
har ingen ret til at sige det.
Nu har han både en mor og en far.
De foretog en utvetydig handling. De gik rettens vej.
De satte standarden for mange andre sidenhen
ved at forsvare deres søns ære, han var jo mindreårig.
De vandt i Højesteret.
Min lille skat, han er det dejligste.
Zeus, se, en måge! Kig!
Det er muligt, at moderskabet gjorde Sara Montiel til mere Antonia.
Antonia, Antonia, Antonia!
Antonia. For Antonia.
Antonia er din mor.
Hun var altid Antonia, men sandheden er,
at Sara Montiel ikke var en opdigtet figur, for det var hende.
Hun var både Antonia og Sara Montiel.
Når hun lagde makeup, sagde hun: "Her kommer Sara Montiel."
Det var meget svært at skelne mellem Antonia Abad og Sara Montiel.
De var den samme kvinde.
Antonia havde ikke meget makeup på og gik i hjemmesko.
Hvis jeg må sige det, så viser du altid dine bryster.
Nogen kunne sige: "De ser lidt slappe ud."
Men sådan er jeg bare.
Jeg skubber dem op...
Vent, vent, vent.
Jeg er ligeglad. Jeg er 53 år, jeg er fløjtende ligeglad.
Det var ikke seksualitet, det var normalt.
De topløse billeder fra Mallorca var ikke ment som en provokation.
Sådan svømmede hun.
Hun tænkte anderledes.
Der er masser af billeder og indslag med Sara,
hvor hun er topløs, som om det var normalt.
Der var dog ingen, der turde gå topløs i Spanien på det tidspunkt.
Det er ikke min skyld, at jeg blev født i La Mancha
med naturlige bryster.
Politiet ville tage hjem til hende og give hende en bøde.
Sara var sød og forklarede,
at det var sådan, hun solbadede for at blive brun på brysterne.
Hun fik snakket sig ud af en bøde.
De sagde: "Hold op med at gøre det, ellers gør alle kvinder det."
Hun havde gjort det, så da hun kunne, gjorde hun det igen og igen.
SARA MONTIEL HELT NØGEN
Hvor gammel var Sara da hun lavede den Interviú?
Sara Montiel var 52, da hun poserede i Interviú første gang.
Sara, en seksuel og sensuel myte fra datidens Spanien,
var stadig en kvinde, der smed tøjet
og optrådte i Interviú, fordi hun havde lyst.
Hun er det vigtigste ikon,
som vores land har haft med hensyn til seksuel frihed.
Sara optrådte nøgen
i Cinco almohadas para una noche, men det var ret nedtonet.
Puchito, du er en skat.
-Har du brug for mere... -Jeg bruger ikke mange penge.
Varietés og Cinco almohadas para una noche blev mine sidste film.
Det var, fordi jeg dengang... Kan du huske de erotiske film?
Man går ud i køkkenet fuldt påklædt for at lave spejlæg,
og i næste scene er man topløs. Det kunne jeg ikke lide.
Sara var ikke interesseret i den slags film.
Selvom hun var progressiv og liberal.
Hun havde ikke noget imod at blive fotograferet topløs
til visse magasiner, så længe det blev gjort smagfuldt.
Men den type film var meget direkte.
Jeg går ud fra, at du ikke har tænkt dig at udnytte mig.
Det er det, jeg har brug for.
Hvordan kan du tænke sådan?
Fryser du stadig?
"Hvorfor ikke lave film?" "Det er enkelt.
Man laver ikke charmerende, smukke film længere."
Filmbranchen svigtede hende ikke. Hun valgte selv at holde op.
Det var det rigtige at gøre, på det perfekte tidspunkt.
Faktisk blev musikken hendes redning, da hun droppede filmverdenen.
Hendes sange var banebrydende.
Ingen andre turde gøre den slags dengang.
Musikvideoen til "Touch Me". Så moderne det kunne være.
Hvordan kunne jeg glemme det? Jeg husker hende, rullende rundt.
Den kvinde ruller rundt på jorden.
Madonna brugte blå skærm i "Frozen", men Valerio Lazarov og Sara Montiel
havde allerede gjort det på spansk TV hver uge.
Den omfavner den mest overdrevne erotik, der nærmer sig parodi.
Hun begyndte at synge på engelsk, kravlede rundt på gulvet...
Engelsk med en meget stærk, unik accent.
Hun optrådte med "Touch Me", som var utrolig seksuel.
"Kom. Kom langsomt til mig."
Og håret var så flot.
Og så begyndte hun at optræde i musikshows, det var hun dygtig til.
Hun var ligeglad med, om hun sang, dansede, eller spillede roller.
Hun bevarede sin stjernestatus i 70'erne uden at skulle lave film.
Hun var stadig stjerne. Hun ville bare udvide sin horisont.
Jeg kan ikke glemme, at hvis jeg hedder Sara Montiel,
eller bliver ved med at kalde mig Sara Montiel,
så er det takket være jer alle, mine damer og herrer, mit publikum.
Vi vil gerne takke jer for at være med os i aften.
Pailletter blev hendes signaturlook, hun vidste, det var hendes publikum,
det var hendes guldgrube, hvad scenen angik.
Jeg opdagede teatret, publikum,
det havde jeg ikke før haft fornøjelsen af at opleve.
At opdage det var meget vigtigt for mig.
Pepe vejledte hende.
Med ham fik hun en ny guldalder, denne gang på teatret.
Han gav sit hjerte og sin sjæl.
Han havde brug for det.
Han var både hendes mand og hendes manager.
Pepe havde den bedste musik, de bedste dansere og de bedste numre.
Tous var forretningsmanden,
men hun var forretningen, hun var en magtfuld chef.
Det er selvkritik...
-I høj grad. -I høj grad.
Hun gik fra at være et sexsymbol, en slags objekt,
til at være aktiv som iværksætter og selvstændig kvinde.
Man tog ikke hen for at se et show, men for at se Sara,
for at se hende gøre hvad som helst, det handlede kun om hende.
Hun valgte nogle skønne navne til sine shows. Saritízate.
Súper Sara Show.
Doña Sara de La Mancha.
Su Majestad Sara Montiel.
Sara en Persona.
Det eneste show uden hendes navn var Taxi... vamos ¡¡Al Victoria!!
De titler gjorde det klart, hvem stjernen var.
Wow, se, hvem vi har blandt publikum.
Den ene er Carlos Berlanga og den anden Santiago Carrillo.
Nu skal I høre...
Det var skønt, at folk kunne se hende,
for hun virkede utilgængelig.
Sara Montiel var utilgængelig.
En skam, at du er så langt væk, Majestæt,
og ikke kan give mig cigaretten.
Jeg så hende første gang som 17-årig, på Teatro Calderón.
Jeg blev helt overvældet, da jeg så hende.
Da hun var på Victoria, og jeg var på Arnau...
Jeg tror, at det var i '79...
Jeg besøgte hende, Pepe var overstrømmende.
Hun var den samme.
Første gang jeg så Sara Montiel i virkeligheden,
var på Teatro Victoria.
Hun kyssede mig goddag, og jeg græd. Hun var helt chokeret.
Jeg sagde: "Du ligner min mor på en prik."
Den historie rørte Sara Montiel, og jeg blev en del af hendes liv.
Når jeg købte makeup, øjenskygge, blusher, børster,
købte jeg to sæt og gav hende det ene.
Hun kunne lide alt det, jeg havde med.
Teatret fik hende tættere på publikum, menneskeliggjorde hende.
Og på den måde kunne folk nyde hende på et mere personligt plan.
Godaften, mine damer og herrer.
Jeg er så glad for at være her med jer alle i aften
og præsentere vores nye show for jer:
Ven al Paralelo.
Alt det, hun havde lavet på film og i musicals, tog hun med til TV.
Jeg elskede, når showet begyndte.
Tæppet gik op, og hun viste sig i et nyt kostume hver gang.
Hun havde været i USA inden da. Og hvad skete der dér?
The Cher Show med Charo Baeza, Shirley MacLaine,
og Lucille Ball og Carol Burnett.
De havde alle lavet den slags shows.
Og Sara var perfekt til den slags show.
Hun klædte sig ud på kryds og tværs, hun havde alt muligt på.
Nogen har ringet til brandvæsenet.
Hun præsenterede, sang, spillede, interviewede, alt.
Det var nyt.
Jeg vil gerne præsentere jer for Juan Gimeno, min... assistent.
Jeg tænkte: "Hvor er kameraet?" Mig, som medvært med Sara Montiel?
Stands. Jeg indgår ikke aftaler med blegansigter.
Ven al Paralelo var et comeback for Sara Montiel,
det bragte hende tilbage i rampelyset.
Pepe sørgede for, at hun kunne replikkerne.
Han styrede med hård hånd, hun skulle optræde med vigtige mennesker.
Der var mange stjerner med i det show.
Celia Cruz.
Og Bonnie Tyler...
Robert Palmer.
Charles Aznavour...
Og Samantha Fox, det var helt vildt.
Hun var magisk og fantastisk.
Bibi Andersen.
Hun er spontanitet, hun er skønhed... hun er alt.
Norma Duval.
Selvfølgelig var jeg glad for at være med.
Vi hyggede os meget.
"Normita, du gjorde det rigtig godt."
Det er koldt.
Skat... Zoomen?
Zoomen er lige over dine fingre.
Nå ja.
En dag fik jeg en fornemmelse af, at Sara opførte sig underligt.
Jeg spurgte hende, om hun var okay, om der var noget galt.
Hun var ved at øve "La Feria de Abril"-nummeret.
María del Monte var der, det glemmer jeg aldrig.
Pepe Tous gennemgik lægeundersøgelser.
Jeg vidste ikke hvorfor.
Mellem numrene gik jeg hen til Sara og spurgte:
"Antonia, hvordan har Pepe det?"
Hun brød sammen og græd som et lille barn, mens hun krammede mig.
Man ser divaen, stjernen bryde fuldstændig sammen...
Det var hårdt.
Han havde fremskreden tyktarmskræft.
Desværre var der ikke mange behandlingsmuligheder.
De sagde til min mor, at hendes mand havde tre måneder tilbage at leve i.
Det var meget, meget trist, for hun skulle ud og optræde.
Sammen med jer i aften, María del Monte.
Sara kom igennem Pepes sygdom næsten helt alene.
Hun ville ikke have, at de skulle se Pepe sådan.
Så hun måtte tappert fortsætte.
Hun bad mig om at tie.
Jeg holdt det hemmeligt, men det var et helvede for hende.
Han blev indlagt på en klinik under falsk navn.
Jeg besøgte ham to gange.
Hun holdt modet oppe og var sammen med sin mand
i de få måneder, han var indlagt.
Støttede ham og holdt hans humør oppe.
Det var forfærdeligt, virkelig forfærdeligt.
Jeg hørte om det på TV.
Hendes assistent kom ud og sagde: "Pepe Tous er død."
Hans børn var der.
Det var en meget smertefuld oplevelse,
men ikke så meget for ham, han holdt humøret oppe.
De sørgede for, at han havde det godt hele vejen.
De jordiske rester af Pepe Tous, Sara Montiels mand og manager,
blev nedsat i eftermiddag på kirkegården i Barcelona.
Den populære skuespiller og sanger ledsagedes af familie og venner.
Når han var klar i hovedet, udnyttede vi det til at tale sammen,
erklære vores kærlighed, sige, at han ville få det bedre.
Men han vidste ikke, at han var døende. Det ville jeg ikke have.
At se sin mand gradvist forsvinde over tre måneder
uden at kunne sige noget, gøre gode miner til slet spil, optræde,
gå på TV og lade som ingenting...
Selvom man er den bedste skuespiller, er rollen svær at spille.
Jeg accepterer det og fortsætter med støtte fra mine børn og venner.
Ens mand er borte, ham, man stolede på,
ens øjesten, klippe, kald det, hvad du vil,
man skal alene ud i verden med to børn.
Hej.
-Hej. -Hej.
Jeg lå og sov, da hun kom hen og sagde:
"Far er i himlen." Jeg troede, at han kom tilbage.
Himlen som en bar eller restaurant, man besøger og kommer hjem fra.
Og... Jeg brugte mange år på at forstå det.
Sandheden er, at det er kompliceret.
Zeus. Zeus.
Hej. Kan du vippe med øjenvipperne?
Pepe Tous' død var meget sørgelig.
Så snart jeg hørte det, tog jeg et fly til Palma.
Jeg tilbragte et par dage... i sorg sammen med hende.
Jeg så i Antonia en stærk, sej, men meget følelsesfuld kvinde.
Jeg er taknemmelig overfor alle dem, der har sendt mig telegrammer,
både dem, jeg kender, og dem, jeg ikke kender.
De kondolerede.
Jeg vil gerne takke dem, da jeg har modtaget hundredvis af telegrammer.
Jeg vil gerne vise dig det her igen, det er fra '92 og meget smukt.
Se bare. Madrid, efteråret 1992.
-"Kære Sara..." -Kan du huske, at du skrev det?
Ja. Jeg kan huske, at jeg ledte efter papir,
med den farve, konvolutten.
Der står: "Kære Sara,
der findes ingen ord i denne verden, der kan hele dine sår..."
Skat!
"Vi er her alle for dig. For os er du beundringsværdig.
Når jeg siger 'os', mener jeg en gruppe af os kvinder..."
Vi var mange.
"En gruppe kvinder, der elsker dig
og holder dig tæt på deres hjerter.
Vær stærk, Sara...
for han er hos dig og passer på dig...
Som altid.
Og vi er her, og håber, du finder fred og ro."
Det var svært for hende at finde fred og ro.
"Masser af kærlighed til dig og dine børn.
Jeg elsker dig, Loles León." Det var, hvad jeg skrev.
Pepe Tous havde ikke forestillet sig, at han skulle dø før Antonia.
Bedemanden kom forbi og skulle have betaling med check.
Sara sagde til mig: "Chelo, kan du udskrive en check?"
Jeg kiggede på hende og svarede:
"Ja, men jeg har ikke mit checkhæfte med mig."
Hun græd og sagde: "Nej, nej.
Jeg ved ikke, hvordan man udskriver en check, og jeg skal betale
bedemanden for Pepes begravelse."
Da indså jeg, hvor alene Sara Montiel var.
I NÆSTE AFSNIT...
Hej, Sara.
Som du kan se, har jeg mødt Cari.
Den drøm havde jeg ikke set gå i opfyldelse.
Hun sagde, at hun havde lært en at kende online.
Det menneske er ikke godt for dig, passer ikke til dig.
Hun havde det svært med bruddet, børnene ville ikke tale med hende.
"Det skal i ¡Hola!. Tag en formue for det."
Hvordan har du det, Sara?
Saras døre var altid åbne for mange af hendes venner,
selv for dem, der forrådte hende.
Han var som familie, som en søn, der stjæler.
Jeg tror, at det pludselig var som et klik,
alt ændrede sig, og desværre blev Sara
en karikatur af det, hun havde været i mange år.
Publikum buhede ad Sara Montiel.
-Aldrig! Aldrig! Aldrig! -Sara, du kom sammen med Toni...
Vi var alle meget unfair overfor Sara Montiel.
Det var en skam, for da var min mor ikke længere sig selv.
Tekster af: Anne Andersen plint.com