PŪĶA NAMS
Mums ir gods uzņemt jūs Zelta Zobā, cienkungs Lanister.
Man ir 500 apbruņotu un apņēmīgu karavīru.
Man līdzi ir tūkstoš bruņinieku
un septiņkārt vairāk strēlnieku un smagi bruņotu jātnieku.
Kad būsim tikuši galā ar Upjzemju salašņām,
visi zinās, kāpēc Sarkanupi sauc tā.
Esam gatavi doties ceļā pēc jūsu pavēles, cienkungs.
Pieņemu, ka jūs uzreiz soļosiet uz Hārenholu.
Laidiet kraukli uz Karaļa ostu.
Pavēstiet manam brālim, ka dosimies ceļā,
tiklīdz ieradīsies princis Īmonds
ar Vagāru.
Un ko jūs darīsiet, kamēr gaidāt prinča atbildi, cienkungs?
Mani vīri mērojuši tālu ceļu.
Viņi kāro baudīt jūsu pils viesmīlību.
Viņš uzdrošinās izsaukt mani.
Steigšus!
Vai Lanisteri ir tik vāji,
ka no Zoba līdz Hārenholai bez pavadoņa nevar aiziet?
Upjzemēs ir liels pūķis, gaišība.
Brāļa armija ir stipra, bet tā...
Es esmu princis reģents, nevis suns, kuru var pasvilpt.
Pasakiet brālim: ja viņš ar savu karaspēku steigšus neies uz Hārenholu,
Dīmona pūķis būs viņa mazākā bēda.
Jūsu aizkaitinājumu var saprast, bet, šķiet...
Man ir uzdevums arī jums, sīr Tailand.
Mēs noslēgsim aliansi ar triarhiju.
Man šī nolādētā blokāde ir apnikusi.
Princi, jūs taču nedomājat vest sarunas ar brīvpilsētām.
To kuģu kapteiņi ir bīstami algotņi,
gandrīz pirāti...
Viņi ir tepat Šaurās jūras otrā krastā.
Lanisteru un Haitaueru kuģi jāgaida vairākus mēnešus.
Triarhija ar lielu prieku atkal papluinīs Jūrasčūsku.
Lai novājina viņa blokādi,
līdz ierodas mūsu īstie sabiedrotie.
Pat ja triarhija izliksies, ka piekrīt, tai nevar uzticēties.
Jūsu tēvs to zināja.
Ko atbildējuši Grejdžoji?
Pagaidām neko.
Sarkanais Astoņkājis gaida labāko izdevību.
Vajadzības gadījumā varētu pievilināt viņu ar medu.
Piedāvāt precības ar karalieni atraitni.
Izslēgts!
Žēl.
Karalienei atraitnei taisnība, gaišība.
Pat ja blokādi izdotos pārraut, vai var pielaist šos laupītājus
tik tuvu Karaļa ostai?
Man šķiet, jums jādodas uz Hārenholu.
Ja Dīmons Upjzemēs gūs virsroku,
man nepietiks vīru, lai viņu apturētu.
Pie Laktas cietām lielus zaudējumus, jūs zināt.
Jo ilgāk gaidīsim, jo lielāka varbūtība, ka viņam izdosies.
Lanisters nāks no rietumiem, jūs uzbrūciet ar mūsu spēkiem,
lai Dīmons un upjzemieši cīnās divās frontēs.
Viņa gaišībai taisnība.
Labāk sagaidīsim Haitaueru spēkus
- un ar laiku dosimies ceļā. - Laika nav.
Līdz Hārenholai jāsoļo divas nedēļas. Jāuzbrūk, pirms viņš sapulcinājis armiju.
Un ko darīsiet jūs?
Izlidošu jums pretī, kad būs īstais laiks.
Labprāt cīnīšos ar tēvoci.
Ja viņam pietiks dūšas.
Tātad esam vienojušies.
Gaišība!
Māt!
Jāaprunājas.
Uzmanies, Īmond! Nejauc drosmi ar pašpārliecinātību...
Atgādini, kas tu esi mazajā padomē.
Es pārstāvēju tavu tēvu viņa dzīves pēdējos gados
- un biju Īgona padomdevēja... - Ļoti spējīga.
Tēvs ir miris.
Bet Īgons ir...
Tu labi kalpoji valstij,
kad bija vajadzība.
Bet tādas vajadzības vairs nav.
Es esmu samierinātāja...
To mums netrūkst.
Tu esi jauneklīgi neapdomīgs un augstprātīgs.
Bet karalis tāds nedrīkst būt.
Es atlaižu tevi no padomes.
Tu noteikti priecāsies atgriezties pie...
ģimeniskākiem pienākumiem.
Vai tiešām tu vēl neesi atriebies par bērnības pārestībām?
Kronis tev pateicas.
Gaišība!
Ievediet viņu!
Sīrs Stefons Dārklins, gaišība.
Vai kaut kas noticis?
Cienkungi!
Sīr Stefon, es esmu nokļuvusi strupceļā.
Esmu zaudējusi princesi Rinīsu un viņas pūķi.
Es valdu no salas, un man nav sauszemes karaspēka.
Un man pastāvīgi atgādina, ka es pati nedrīkstu doties kaujā,
jo mana bojāeja vai krišana gūstā pārvilktu svītru mūsu visu uzvarai.
Jums ir Dīmons ar Karaksu
un upjzemieši.
Dzīvosim, redzēsim.
Es tikmēr rīkošos, it kā būtu palikusi viena.
Tāpēc man vajag vairāk pūķu jātnieku.
Vermitoram, Sudrabspārnei un Jūrgarainim,
kurš ilgojas pēc jātnieka.
Bet jums nav citu tuvu radu.
Jaunākie dēli vēl ir mazi.
Ir Princese Rīna.
Viņa mēģināja...
bet diemžēl mūsu pūķi viņu nepieņēma.
- Kurš tad to varētu? - Jūs.
Jūs esat augstdzimis.
Bieži esmu dzirdējusi, ka Dārklini un Tārgārjeni
ir asinsradinieki.
Pameklēju rakstos, un tā tiešām ir.
Jūsu vecāsmātes vecāmāte Eriana bija Tārgārjenu princese.
Un es iedomājos:
varbūt tas ir iespējams?
Pat šāda doma vien...
Es iebilstu, gaišība. Šāds risks būtu...
Es esmu parasts cilvēks.
Pūķi ir dievi.
Gaišība, jūs izrādāt man nepelnītu godu.
Jūs apzināties dzīvības briesmas, sīr Stefon?
Es jūs nespiežu to darīt.
Tas nekad nav mēģināts.
Lai pretendētu uz pūķi, jums jābūt gatavam arī mirt.
Es apzinos risku un ar prieku to pieņemu.
Zvēru, ka ar visiem spēkiem sargāšu savu karalieni
un liešu par viņu savas asinis.
Es jums zvēru, gaišība.
Tad varbūt dievi būs mums labvēlīgi.
Brāli!
Vai tu tā teici?
"Mantinieks viendienītis."
Vai tu tā teici?
Nevar būt, ka tu vēl dusmojies par to.
Mana ģimene bija izpostīta.
Tev vajadzēja stāvēt man blakus.
Taču tu nolēmi līksmot par savu izvirzīšanos, izsmiet mani.
Smējies kopā ar netiklēm un lišķiem.
Nē.
Es vienīgais galmā esmu tavā pusē.
Vienmēr esmu tevi aizstāvējis.
Bet tu rupji atraidīji visu, ko tev piedāvāju!
Esmu nolēmis...
- Nē. - ...iecelt jaunu mantinieku.
Tu tūliņ pat atgriezīsies Rūnakmenī pie savas sievas,
turklāt bez ierunām.
Tā ir karaļa pavēle.
Nē!
Atveriet durvis!
Atveriet durvis. Lūdzu.
Lūdzu.
Lūdzu!
Vai varu palīdzēt, gaišība?
Kas tev ir aiz ādas?
Šķiet, jūs par maz guļat.
- Šī vecā pils... - Tu mani izsmej?
- Nē. - Sēdēt!
Varbūt tu esi tas neģēlis, kurš traucē manu mieru?
Draugs dienā un naidnieks naktī?
- Kālab? - Varbūt tīko nonāvēt mani.
Varbūt tev nepatīk, ka esmu šeit.
Varbūt...
tu kalpo salašņām Haitaueriem.
Varbūt esi sazvērējies ar savu klibo brāļadēlu
- vai Rinīru? - Ticiet man...
Ticiet man, gaišība.
Vienalga, ko tu perini, Strong...
Tici man,
- tavs karalis ir modrs. - Jā, gaišība.
Un pārstāj mani novērot!
- Aizej neatvadījies? - Ar mani nav labi.
Es esmu saindēts.
Ar ēdienu, vīnu vai arī vainīgs purva gaiss, vai...
Melnā Hārena spoks gaudo lāstus Karaļsmailes tornī?
Blēņas! Viss!
Spoks, lāsti, nolādētā dievkoka gulta!
- Man tas ir apnicis! - Jā. Tas ir tavā dabā, vai ne?
Tiklīdz kas nepatīk, tu bēdz.
No Pūķakmens, no Pakāpieniem, no Pentosas, no Hārenholas...
Es pamostos un nesaprotu, kur biju.
Šis un tas šajā pasaulē ir vecāks par tevi, mani un atmiņām.
Tu neesi spēlētājs,
tu esi spēles kauliņš.
Es arī, starp citu.
Es neesmu tāds kā tu.
Dažā ziņā neesi.
Tu neredzi. Dusmas dara tevi aklu.
Viņa to nekad nav gribējusi.
Kroni.
Viņa par to nedomāja.
Varbūt tāpēc tavs brālis to atdeva viņai.
Varbūt tie, kas pēc tā tiecas, ir vismazāk piemēroti to valkāt.
Nevajag mani pamācīt!
Viserīss arī negribēja kroni. Atceries?
Tas viņam pienācās, un viņš centās.
Tā nav balva, ko izcīna, tā ir nasta, kas jānes.
Ja tev ir padoms, kā pielauzt upjzemiešus, es klausos.
Dīmons Tārgārjens lūdz palīdzību?
Padomu.
Tūliji nav ne lielākais Upjzemju nams,
ne bagātākais, bet visstabilākais gan.
Tūliju gudrība simtiem gadu savaldījusi Upjzemju namus.
Bez virsvaldnieka sen būtu apslaktējuši cits citu.
Šis plānprātīgais vecis nevar mums palīdzēt.
Bet Grovers Tūlijs ir viņu augstākais valdnieks.
Bez viņa nami nekad nepacels karogus kopā.
Upjzemieši ir dubļu ļaudis.
Drīzāk mirs, iestiguši dubļos, nekā piekāpsies cits citam.
Tad es neko nevaru darīt.
Tu?
Nevari.
Man vajag palīdzību.
Pagaidām nedari neko.
Pēc trim dienām vēji mainīsies.
Dižais karavīr, sargā mūs!
Lēnām, lēnām! Mierīgi.
Dievi...
Kalpo!
Jūrgaraini...
Mieru, Jūrgaraini! Mieru!
Pakļaujies!
Neizrādiet bailes!
Kalpo, Jūrgaraini!
Man izdevās.
Kalpo, Jūrgaraini!
Māt!
Celiet, celiet! Celiet!
Alin!
Cienkungs!
Esmu apmierināts ar paveikto. Pēc dažām dienām kuģis varēs iziet jūrā.
Lauvas vai astoņkāji mēģinās pārraut blokādi.
Jūsu vīri priecāsies, ka piebiedrosieties.
Dodies man līdzi.
Kā kapteiņa palīgs.
- Paldies par piedāvājumu, bet... - Tu burāsi uz Aso ragu.
Cienkungs Bārs Emons dos savu brāļadēlu par bocmani.
Jūsu dienestā noteikti ir vairāk pieredzējuši vīri.
Es biju jaunāks par tevi, kad kļuvu par kapteini.
Tu izcēlies Pakāpienu salās,
un apkalpe tevi ciena.
Tu esi piemērots šim amatam.
Jūs pavēlat vai aicināt?
Rīt tev jāierodas dienesta vietā.
Kā cienkungs pavēl.
- Stipri plāna, ko? - Ir tikai vira vai zivs.
Nolādētajā pilsētā dod vienīgi zivis.
Vienu eilu!
Kaut ko ēdīsiet klāt?
Diez vai vēders izturēs, skuķi.
Pareizā izvēle, ticiet man.
Šķērmi metas, vai ne?
Zinot, ka viņi pilī katru vakaru mielojas, kamēr mēs dzīvojam ar tukšu vēderu.
Tas nevar būt.
Manas meitenes nesen izsauca uz Sarkano pili.
Dzīres un izpriecas par godu jaunajam princim reģentam.
Nevar būt! Viņš vienmēr izlicies tik kārtīgs.
Nav nekāds sīkstulis, tici man.
Meitenes labi atalgoja un pabaroja.
Kā? Iedeva zivi ar zivi?
Jēra ribiņas, mīļā.
Saldos pīrādziņus, medus kūkas,
liellopa gaļu ar mērci.
Vari iedomāties?
Rīt būs vēl vienas dzīres ar dejām.
Tā nedrīkst.
Atvainojiet, labo cilvēk.
Man nevajadzēja tik skaļi runāt.
Karaliskajai ģimenei nepatiktu, ka stāstu par viņu izšķērdību,
pat ja tā ir taisnība.
Karalis Viserīss mīlēja dzīres, viņam garšoja vīns,
bet viņš nekad neatstāja mazļaudis bešā.
Jā, bet viņa vairs nav.
Un likumīgajai mantiniecei neļauj valdīt.
Nav jēgas prātot, kā būtu, ja būtu.
...ļoti nelaimīgs iznākums, gaišība.
Jūrgarainis ir pametis Pūķakmeni, un sīrs Stefons bija drosmīgs bruņinieks.
Skumjš, bet paredzams iznākums.
Atgādināšu, ka ieteicu
vienoties ar valdnieku Mutonu par karagājienu uz Laktu.
Tiesa, tas būtu bijis ierastāks, ne tik ārišķīgs risinājums.
Un viņam ir maz vīru.
Bet varbūt mēs vēl varētu...
Tā ir mana vaina, ka esat aizmirsuši mani bijāt.
Bija vērts riskēt, lai kāds būtu iznākums.
Vēl vairāku krietnu vīru nāve?
- Tā bija mana vaina. - Sīrs Stefons piekrita.
Bija pārdroši iedomāties,
ka sens valīriešu nezvērs ļaus Dārklinam kāpt sev mugurā.
Viņš noteikti nebija vienīgais kandidāts.
Varbūt Septiņu valstību augstmaņu vidū ir vēl citi?
Kurš būs tāds muļķis, lai pēc sīra Stefona mēģinātu?
Es pameklēšu vēl.
Bet Dārklinam bija vislabākās izredzes.
Ir arī labi jaunumi.
Karaļa ostas mazļaudis spicē ausis.
Ieklausījās labprāt.
Uzurpatori viņus ir pametuši.
Tauta ir badā, un tai vajag grēkāzi.
- Vai ar to pietiks? - Esam piemetuši tikai iekuru.
Šonakt pielaidīsim uguni un paskatīsimies, kā aizdegas.
Un Īmonds to ar spēku nodzēsīs.
Pēc tam liesma iedegsies vēl stiprāk. Viņš neiznīcinās savu pilsētu.
- Bet ļaudis nevar viņu gāzt. - Varbūt.
Taču karot ārzemēs ir grūtāk, ja jāuztur miers savās mājās.
Tad īstenosim nodomu.
Ja atļausiet, gaišība...
Jums tas piestāv.
Tā ir pēdējā.
- Ko? Tiešām beigušās? - Līdz pēdējai.
Nekas nav atlicis.
Es gaidīju visu dienu.
Ņemšu vienalga ko. Atliekas...
Pūķiem aitu netrūkst, ko? Bet mums neatliek.
Kur ir mūsu gaļa?
Mēs gribam gaļu.
Gaišība, šķiet, mazļaudis kļuvuši nemierīgi.
Nu un?
Pilsētā trūkst pārtikas.
Turīgākie pamanījušies izveidot krājumus.
Vēl lielāks iemesls pārraut blokādi.
Bet ļaudis tikmēr ir badā un kļūst arvien niknāki.
Ārējo ienaidnieku var apkarot ar zobeniem.
Iekšējais ienaidnieks ir viltīgāks.
Kāpēc viņi dusmojas uz mums?
Viltus pretendente Rinīra pavēlēja slēgt Rīkli
un nolemt viņus badam.
Ļaudis gaida, ka jūs nodrošināsiet viņu labklājību.
Tāda ir varas nasta.
Bet jums tā nav jānes vienam.
Šķiet, jūs vēl neesat iecēlis savu labo roku.
Sīrs Kristons kalpoja jūsu brālim,
bet jums vajag savu labo roku, kas izveicīgi un gudri darbojas jūsu labā.
Uzskatāt mani par muļķi?
Nebūt ne, princi...
Man netīk pašlepnie, Larīs.
Bet vēl vairāk netīk lišķi un pielīdēji.
Taču jums taisnība.
Katram karalim vajag palīgu.
Uzticu šo pienākumu jums.
Princi, es nemaz netīkoju pēc šī goda...
Nē, ne jau kļūt par labo roku, krupi.
Atvest viņu.
Laidiet ziņu Oto Haitaueram.
Mans vectēvs ir pār mēru piesardzīgs, bet vienmēr uzticīgs savai ģimenei.
Nokārtojiet to!
Gaišība!
Jūs kavējat.
Priecājos paziņot, ka viņa gaišība karalis
šorīt uz dažiem mirkļiem atguva samaņu.
Jūs teicāt, ka cerības ir vājas.
Viņš ir stiprāks, nekā domāju.
Šorīt elpo vieglāk.
Paldies dieviem, varbūt tomēr izdzīvos.
Cik priecīgi jaunumi!
Gribu runāt ar brāli.
Vienatnē.
Ko tu atceries?
Neko.
Tu uzbruki Meilisai.
Tas bija muļķīgi.
Es neko neatceros.
Princi!
Jūs esat drošās rokās, gaišība.
Šķiet, mana brāļa atlabšana būs ilga, lielmestr.
Parūpējieties, lai viņam ir ērti.
Esmu sapratusi, ka piktošanās neko nedos.
Acīmredzot visiem nav lemts darīt dižus darbus.
Dažiem jākalpo sīkās lietās,
pat ja mēs paši to nekad neizvēlētos.
Tas nav pārmetums.
Tu ne pie kā neesi vainīgs.
Es gribu mammu.
Jā.
Saprotu, ka ir grūti, bet...
Labi jaunumi, Rīna.
Princis Redžo atbildējis uz tavu vēstuli.
Viņš labprāt dos Pentosā patvērumu Rinīras jaunākajiem dēliem.
Un viņu pusmāsai.
Es domāju, ka priecāsies.
Vai vismaz nebūsi tik drūma.
Tev šeit riebjas.
Kundze, jūs mani maldinājāt.
Ko?
Ielejā ir liels pūķis.
Baumas par to paklīda īsi pēc kara sākuma.
Tas sācis medīt plašākā teritorijā,
tā domā mani mestri.
Tas ir liels un briesmīgs.
Bet diemžēl mežonīgs.
Diemžēl.
Tirdzniecības kuģis "Gay Abandon" aizvedīs jūs uz Pentosu.
Es došu līdzi sešus krietnus sargus.
Tu taču saproti, ka nevienu nepiemānīsi.
Korlīss nolēmis paaugstināt tevi par savu vietnieku,
bet tu turpini maskēties.
Negribu, ka vīri pārprot.
Ko tad?
Tu esi tik līdzīgs viņam.
- Tev patīk mani izaicināt. - Tu izglābi viņa dzīvību, brāl.
Nekad neesi domājis, ko mēs varētu iegūt?
Vismaz tu.
Bagātības, kalpus,
- Jūras sēdekli. - Visu mūžu esam nodzīvojuši
Jūrasčūskas dižās pils ēnā.
Vairs negribu par to domāt.
Tāpēc noniecini savu lielo izdevību.
Bet par mani...
viņš neliekas zinis,
kā vienmēr.
Jūrasčūska drīzāk atdotu Haitaidu jūrai, nekā sauktu mūs par saviem dēliem.
Neiznieko dzīvi, gaidīdams to, kas nekad nenotiks.
Tas bija drosmīgi.
Es tevi apbrīnoju.
Tu šodien kalpu un sargu klātbūtnē esot iesitusi Bartimosam.
Kalpi par to vien runā.
Lai priecājas, ka neizrāvu šim mēli.
Ko tad viņš tik necienīgu pateica?
Apnicis, ka mani sargā, Džeis.
Es viņiem pārāk stipri atgādinu viņu mātes un meitas.
Viņiem jāredz manī valdniece.
Varas simboli nav dārgakmeņi un tērpi,
bet gan vairogs un zobens.
Mans valdnieks ir mana māte.
Nevienu citu nevēlos.
Vai tu pati vedīsi mūs karā?
Es nevaru palikt šeit un deldēt grīdu, gaidot sakāvi un izmisumu.
- Nerunā muļķības. - Es daru visu, ko varu.
Es liku Mutonam soļot uz Laktu
un nosūtīju vēl vienu kraukli uz Ieleju pierunāt...
Pat ja mums būs visi Ielejas, Meidenpūlas un pārējo karavīri,
mēs tik un tā būsim vājāki par zaļajiem.
Mums vajag Dīmonu un viņa pūķi.
Vai man kaut stundu būs miers
no šīs kladzināšanas? Dīmons, Dīmons, Dīmons!
Gaišība!
Misārijas kundze.
Karaliene, mūsu dāvana ir ceļā.
Kāda dāvana?
Cerēsim, ka debesis virs Melnūdens līča būs apmākušās.
Teicāt, ka viņam ir labāk.
Gaišība noguļ deviņas stundas no desmit,
bet uz brīdi atvēra acis un ierunājās.
Atlabšana būs ilga un sāpīga,
bet es no sirds ceru, ka viņš dzīvos.
Un kāds viņš tad būs?
Manas vēstules tēvam.
Es vēlreiz nosūtīju kraukļus uz Gaisa dārziem un Senpilsētu,
un visiem Āru dižajiem namiem.
Pagaidām no sīra Oto nav ne vēsts.
Ārēs notiek karš, gaišība.
Bīsberiji pret Haitaueriem.
Atriebjas par sava kunga nāvi.
Piedod.
- Māsa! - Gvein!
Labi, ka tevi sastopu.
Gribu dot savu svētību.
Pateicos, karaliene atraitne!
Vai tev ir ziņas no tēva?
Nosūtīju kraukļus uz Gaisa dārziem un Senpilsētu, bet atbildes nav.
Man ziņu nav, bet es arī necentos ar viņu sazināties.
Ja viņš rakstītu, tad tev. Tu allaž biji viņa mīlule.
- Dīvaini, ka nav atbildes. - Oto Haitauers ir apķērīgs vīrs.
Ziņos tad, kad būs, ko ziņot.
Nez, kā mēs dzīvotu, ja viņš būtu paņēmis līdzi uz galmu tevi.
Es esmu vecākais dēls. Labi, ka augu Senpilsētā.
Tev bija astoņi gadi un trūka mātes. Droši vien bija grūti.
Pie visa pierod, vai ne?
Kad nekas cits neatliek.
Mans dēls Dīrons.
Kāds viņš ir?
Vai tad viņš tev neraksta?
Pēdējā laikā arvien mazāk.
Viņam ir 16 gadu.
Varbūt rakstīšana vairs tā neaizrauj.
Viņš ir uzticams,
gudrs.
Vienlīdz veikli spēlē lautu un cilā zobenu.
Un, šķiet, patīk daudzām jaunām dāmām.
Viņš ir labsirdīgs.
Tas ir labi.
Viņa brāļiem trūkst labsirdības.
Labi, ka aizsūtīji viņu prom.
Šķiet, Sarkanā pils ar visām tās priekšrocībām
tomēr nesekmē veselīgu
jaunekļu attīstību.
Tā ir galma vai mātes vaina?
Tu noteikti darīji, ko varēji.
Man jāseko sīram Kristonam.
Novēli mums veiksmi, māsa!
Aizlūgšu, lai Karavīrs pārved jūs mājās.
Ardievu!
Gaišība!
Šis vairs nedzied.
Vai nav dīvaini?
Mēs varētu iedegt sveci.
Par Īgonu
un visām zaudētajām dvēselēm.
Kur dabūji pārtiku?
- Rinīras laivās. - Laivās?
Naktī piestāja krastā ar dāvanām no karalienes.
Viņa pat tagad domā par mums!
Atdod!
- Tas ir mans! - Atdod!
Nost no ceļa!
Gaišības, mums jāiet. Tūliņ pat.
Vediet karalienes uz karieti!
Uzmaniet sānus!
Uz priekšu! Nāciet, gaišība!
Zivju karaliene!
Neapstājieties!
Lai dzīvo karaliene Rinīra!
- Uz karieti! - Lai dzīvo karaliene Rinīra!
- Helīna! - Gaišība!
- Šeit, gaišība. - Karaliene!
- Nost! - Nē. Nē!
Bāziet zobenus makstī!
Atkāpieties!
Sargājiet karalieni!
Bāziet zobenus makstī!
- Nē! Nē! Nē! - Atkāpieties!
- Nost no ceļa! - Atpakaļ!
- Atkāpieties! - Ej, Helīna! Ej!
Nost no ceļa!
Nāciet!
Karalienes, nāciet te! Iekšā!
- Karaliene Rinīra! - Karaliene Rinīra!
Lai dzīvo karaliene Rinīra!
Aiziet! Aiziet!
Pietiek!
Cienkungs, tikai...
Lielmestrs lika.
Pēc stundas karalis labprāt iedzers savu uzlējumu.
Dzira mazina sāpes,
bet arī notrulina prātu.
Neizsamistiet, gaišība. Jūs jau esat leģendārs.
Jūs pārcietāt pūķuguni.
Bet diemžēl vesels nekad nebūsiet.
Orvils ir izsmēlis savas spējas.
Viņš nosējis jūsu kāju,
bet jūs vairs nevarēsiet skriet.
Jūsu prāts
ir vienīgais, kas jums atlicis.
Es to nesaku ar prieku.
Es brēkdams nācu pasaulē
vienā no Hārenas lielajiem torņiem.
Manas plaušas bija stipras, bet pēda tik greiza,
ka tēvs vainoja burvestībā
vienu no kalpiem, kas uzlicis
ļaunu lāstu.
Nu ko...
Ļaudis jūs žēlos.
Aiz muguras vai atklāti.
Blenzīs...
uz jums, uz jūsu...
Vai novērsīsies.
Un novērtēs jūs par zemu.
Taču tā būs jūsu priekšrocība.
Nē. Nē.
Tagad jūsu vietā valda brālis, tātad jūsu dzīvībai draud briesmas.
Bet man šķiet, ka jūs to zināt.
Palīdziet man!
Brāli!
Dīmon, viņas vairs nav.
Jūtu līdzi.
Tev mani vajadzēja.
Tagad es esmu šeit.
Tagad esmu šeit.
Gaišība!
Skumja vēsts no Straujupes, karali.
Valdnieks Grovers ir miris.
- Vecais vīrs. - Jā.
Tagad Upjzemju augstākais valdnieks ir jaunais Oskars Tūlijs.
Kā valdnieks Grovers aizgāja?
Viņš sirga, kā zināms.
Straujupes mestri vairs nezināja, ko darīt.
Mūsu dziedniece Alisa Riversa piedāvāja savas izslavētās zināšanas.
Viņa darīja, ko spēja, bet...
nekas vairs nebija līdzams.
Skat!
Tas mūs pamanīja!
Jūsu karogus no kuģa ienesa pilsētā.
Tie nokļuva līdz pat Sarkanās pils vārtiem,
un tikai tad tos padzina.
Tas bija brīdinājums uzurpatoriem,
ka jūs esat stiprāka, nekā viņi domā.
Man šķita, ka priecāsieties.
Diez vai es uzvarēšu šajā karā.
Jūs esat nogurusi.
Pašas dēls šaubās par mani.
Viņš domā, ka man vajag Dīmonu.
Bet Dīmons...
Viņš dara tikai to, kas ir izdevīgi viņam.
Viņš bija tāds, kāda es vēlējos būt.
Bezrūpīgs un bīstams.
Vīrietis.
Un man bija viss, ko gribēja viņš.
Tēvs mani mīlēja un iecēla par mantinieci.
Mēs bijām viena vesela divas puses.
Bet viņš nekad nebija mierā.
Gribēja pakļaut mani, nepakļaujoties pats.
Tā kā man ir tas, ko viņš allaž uzskatījis par savu,
es baidos, ko viņš varētu darīt.
- Baidos, ka viņš nostājies pret mani. - Viņš mēdz nozust.
Šā vai tā esmu zaudējusi viņu.
Un Karaksu.
Rinīsa un viņas pūķis ir miruši. Man ir Sīraksa un divi jaunuļi.
Vieni mēs Vagāru neuzveiksim.
Un man nav armijas.
Jums ir Velarionu flote un tās karotāji.
Ar to nepietiek.
Pat ja mēs kaut kā uzvarētu,
kā es valdīšu, ja pat dēls par mani šaubās?
Jums esmu es.
Es tev pateicos.
No sirds.
To izdarīja mans tēvs.
Es vēl biju bērns.
Viņš mani ieguva.
Tas turpinājās vairākus mēnešus,
bet, kad izrādījās, ka viņa sēkla sākusi augt...
Man ir palikusi rēta.
Man nevar būt bērnu.
Viņš pameta mani nomirt.
Bet es izdzīvoju.
Jūtu līdzi.
Es nozvērējos, ka nekad nevienam neuzticēšos.
Un šis zvērests man labi kalpojis.
Pasaule ir salta un nežēlīga,
un tajā ir maz nelokāmu cilvēku.
Es domāju, ka jūs esat nelokāma.
Jūs uzskatāt mani par cienījamu, pat par līdzvērtīgu.
Tāpēc es jums kalpošu.
Es ticu, ka jums jākļūst par karalieni.
Izlūdzos piedošanu, gaišība.
Pūķis Jūrgarainis redzēts debesīs virs Vircpils.
Jā, viņš tā mēdz.
Mums teica, ka tam ir jātnieks.
- Kas? - No zemes nevarēja pazīt.
- Zaļie? - Nezinu, kurš cits tas varētu būt.
Sasaukt jūsu padomi?
Māt!
Subtitrus tulkoja: Dace Andžāne