URZEALA TRONURILOR Seria VII, Episodul 6
Sincronizare BluRay: Florin C, titrări.ro
Eşti bine?
- Ai mai fost vreodată în Nord? - Nici măcar n-am mai văzut zăpadă.
Frumos, nu? Pot să respir din nou.
- În Sud pute a rahat de porc. - N-ai fost niciodată în Sud.
- Am fost la Winterfell. - Asta e în Nord.
Cum reuşiţi să trăiţi aici? Cum de nu vă degeră boaşele?
Trebuie să te mişti mereu, ăsta e secretul.
Mersul e bun, lupta e şi mai bună, cel mai bine e să ţi-o tragi.
Nu e picior de femeie pe o rază de o sută de kilometri.
Trebuie să ne descurcăm cu ce avem.
- Ăsta nu e prea isteţ. - Davos spune că e un luptător bun.
Bine. Asta e mai important decât să fie deştept.
Deştepţii nu vin aici să caute oştirea morţilor.
Ai întâlnit-o deci pe Regina Dragon? Şi?
Şi refuză să lupte de partea noastră dacă nu plec genunchiul.
Ai trăit prea mult printre oamenii liberi.
Acum nu-ţi mai place să îngenunchezi.
Mance Rayder a fost un bărbat viteaz. Un bărbat mândru.
Regele de dincolo de Zid n-a plecat niciodată genunchiul.
Câţi din neamul lui au murit din cauza mândriei lui?
- Mai eşti furios, băiete? - M-aţi vândut unei vrăjitoare.
Preoteasă. Recunosc, e o distincţie subtilă.
Luptăm într-un mare război. Războaiele costă bani.
Voiam să fiu unul dintre voi.
Am vrut să intru în Frăţie, dar m-aţi vândut. Ca pe un sclav.
Ştiţi ce mi-a făcut?
M-a legat de pat, m-a dezbrăcat în pielea goală...
- Până aici sună bine. - Şi a pus lipitori pe mine.
Era şi ea în pielea goală?
- Avea nevoie de sângele tău. - Da, mulţumesc! Ştiu asta.
- Putea fi mai rău. - A vrut să mă omoare!
- M-ar fi omorât... - Dar nu te-au omorât, este?
- Atunci, de ce te vaiţi? - Nu mă vait.
Ţi se mişcă buzele şi te plângi de ceva.
Asta înseamnă să te vaiţi.
Ăsta a fost omorât de şase ori, dar nu-l auzi pe el să se vaite.
Bun flăcău!
Prima dată când am fost dincolo de Zid eram cu tatăl tău.
A fost un om bun. Merita un fiu mai bun.
- Ai fost alături de ei la sfârşit? - Eram prizonier la sălbatici.
Dar i-am răzbunat. Vreau să ştii asta. Toţi răzvrătiţii au fost pedepsiţi.
Nu mă pot gândi la o moarte mai rea pentru el. Rondul era viaţa lui.
Ar fi murit ca să-i apere pe oamenii ăia.
- Şi l-au măcelărit. - Detest felul în care a murit.
Tatăl meu a fost omul cel mai onorabil pe care i-am cunoscut vreodată.
Era bun până în măduva oaselor. Şi a murit pe eşafod.
Tatăl tău a vrut să mă dea pe mâna călăului.
Am auzit.
Avea dreptate, fireşte. Asta nu m-a făcut să-l urăsc mai puţin.
- Mă bucur că nu te-a executat. - Şi eu.
Tatăl tău mi-a dat sabia asta.
Am schimbat măciulia în formă de urs cu una în formă de lup,
dar e tot Sabia Lungă.
Lordul comandant Mormont a crezut că nu te mai întorci în Westeros.
Dar te-ai întors şi aparţine de veacuri familiei tale.
Nu e drept să rămână la mine.
- Ţi-a dat-o ţie. - Nu sunt fiul lui.
Mi-am făcut Casa de ruşine. I-am frânt inima tatălui meu.
Nu mai am dreptul să pretind sabia asta.
E a ta. Să-ţi fie de folos. Şi copiilor tăi, după tine.
Tatei îi plăcea să ne privească de aici, de sus. Nu spunea multe.
Tu probabil că nu-ţi mai aminteşti. Erai înăuntru, croşetai tot timpul.
Îmi amintesc.
Odată, băieţii trăgeau cu arcul, supravegheaţi de Ser Rodrik.
Am ieşit în curte după aia şi Bran îşi lăsase arcul pe jos.
Ser Rodrik l-ar fi bătut dacă l-ar fi văzut.
Era o singură săgeată înfiptă în ţintă.
Nu era nimeni prin preajmă, exact ca acum. Nimeni care să mă oprească.
Aşa că am început să trag.
După fiecare tragere, trebuia să mă duc după săgeată
şi să mă întorc şi să trag din nou. Nu eram foarte bună.
În sfârşit, am nimerit centrul ţintei.
Poate, la a douăzecea încercare sau la a cincizecea, nu mai ţin minte.
Dar am nimerit centrul ţintei şi am auzit asta.
Am ridicat privirea şi stătea chiar aici, zâmbind la mine.
Ştiam că, făcând asta, încălcam regulile.
Dar zâmbea, aşa că am ştiut că nu făceam nimic greşit.
Regulile erau greşite.
Făceam ceea ce îmi era menit să fac, iar el ştia asta.
Acum e mort. Ucis de Lannisteri.
Cu ajutorul tău.
Poftim?
Ăsta e scrisul tău frumos.
Septa Mordane mă lovea peste degete, fiindcă nu scriam aşa de frumos ca tine.
"Robb, îţi scriu azi plină de tristeţe."
"Bunul nostru rege Robert e mort, rănit la o vânătoare de mistreţi."
Nu trebuie s-o citeşti, îmi aduc aminte.
"Tata a fost acuzat de trădare."
"A completat cu fraţii lui: Robert împotriva iubitului meu Joffrey"
"şi a încercat să-i fure tronul."
"Lannisterii se poartă frumos cu mine şi-mi fac toate poftele."
"Te implor, vino în capitală, jură-i credinţă regelui Joffrey"
"să previi orice Vrajbă între marile Case Lannister şi Stark."
"Sora ta credincioasă, Sansa"
- M-au forţat s-o scriu. - Zău?
Ţi-au pus un pumnal la gât?
Te-au tras pe roată până ţi-au pocnit oasele?
Nu ştii cum a fost. Eram copil.
Şi eu, la fel. Preferam să mă ucidă în loc să-mi trădez familia.
Mi-au spus că era singura cale de a-l salva pe tata.
Şi ai fost îndeajuns de neghioabă încât să-i crezi.
Mi-aduc aminte de tine, cum stăteai pe platformă, lângă Joffrey şi Cersei,
în timp ce-l târau pe tata spre eşafod.
Mi-aduc aminte rochia ta frumoasă, părul tău dichisit...
- Ai fost acolo? - Am fost acolo.
Stăteam în mulţime, lângă statuia lui Baelor.
Şi ce-ai făcut? Ai fugit să-l salvezi?
Te-ai luptat cu Lannisterii şi l-ai salvat pe tata?
- Aşa am vrut. - Dar n-ai făcut-o. Ca mine.
Eu nu l-am trădat. Eu nu l-am trădat pe Robb.
Eu nu mi-am trădat întreaga familie pentru iubitul meu Joffrey.
Ar trebui să-mi mulţumeşti în genunchi.
Winterfell e din nou al nostru datorită mie.
Nu tu l-ai recâştigat, nici Jon. A pierdut Bătălia Bastarzilor.
Cavalerii din Vale au câştigat bătălia şi au venit în Nord pentru mine.
Tu unde erai? Colindai lumea?
- Mă antrenam. - Te antrenai...
În timp ce tu te antrenai, eu am îndurat suferinţe inimaginabile.
Nu ştiu ce să zic, am o imaginaţie bogată.
Tu n-ai fi supravieţuit la ceea ce am supravieţuit eu.
Bănuiesc că nu vom şti niciodată.
Ce ai de gând să faci cu scrisoarea aia?
Încă nu ştiu.
Cui i-ai arătat-o? Unde ai găsit-o?
Ţi-e frică, nu-i aşa? De ce ţi-e frică?
N-ai comis nicio fărădelege. N-o să te spânzure nimeni.
Ţi-e teamă că o să i-o arăt lui Jon şi o să se supere. Nu. Jon nu e aşa.
O să înţeleagă, erai o fetiţă speriată,
singurică cu Lannisterii cei răi.
Ştii cât de fericită ar fi Cersei dacă ne-ar vedea certându-ne?
Fix asta vrea: să ne învrăjbească...
Ţi-e teamă că o vor citi lorzii din Nord.
Ar scoate-o de la inimă pe lady Sansa de-ar şti că a făcut ce i-a zis Cersei.
Micuţa Lyanna Mormont ce-ar spune?
E mai tânără decât erai tu când ai scris asta.
O să spui: "Eram doar un copil?"
Eşti furioasă. Uneori, furia împinge oamenii la fapte necugetate.
Uneori frica îi împinge la fapte necugetate.
Prefer furia.
- Tu eşti cel numit Câinele. - Du-te naibii!
Mi-au spus că eşti rău. Aşa te-ai născut sau doar urăşti sălbaticii?
Mă doare în fund de sălbatici. Îi urăsc pe roşcovani.
Roşcovanii sunt frumoşi. Suntem sărutaţi de foc. Ca tine.
Nu arăta cu degetul spre mine!
Te-ai împiedicat şi ai căzut în foc când erai mic?
Nu m-am împiedicat, am fost împins.
- Şi de atunci eşti rău. - Nu vrei s-o ştergi de aici?
Nu cred că eşti cu adevărat rău. Ai ochii trişti.
Vrei să-mi iei mădularul în gură, nu?
- Mădular? - Ştremeleag.
- Mădular... Îmi place. - Pun rămăşag că-ţi place.
Nu, pentru mine, fofoloancă.
Mă aşteaptă o frumuseţe la Winterfell. Dacă mă mai întorc acolo.
Bălaie, ochi albaştri, cea mai înaltă femeie pe care ai văzut-o vreodată.
- Aproape la fel de înaltă ca tine. - Brienne din Tarth.
- O cunoşti? - Eşti cu blestemata aia!
Deocamdată, nu sunt cu ea. Dar văd cum se uită la mine.
Cum se uită la tine?
De parcă ar vrea să te spintece şi să-ţi mănânce ficatul?
- Văd că o cunoşti. - Ne-am întâlnit.
Vreau să-mi facă prunci. Gândeşte-te ce monştri ar ieşi!
Ar cuceri lumea.
Cum a reuşit un afurisit ţicnit ca tine să trăiască atât?
Mă pricep să omor oameni.
- Nu prea semeni cu el. - Cu cine?
Cu tatăl tău. Bănuiesc că semeni cu maică-ta.
- L-ai cunoscut? - Fireşte că da.
Când era Mână, m-a trimis să-l vânez pe Munte.
Prietenul tău sălbatic mi-a spus că te-a înviat Femeia Roşie.
Thoros m-a adus înapoi de şase ori. Îl slujim amândoi pe Domnul.
- Eu slujesc Nordul. - Nordul nu te-a înviat din morţi.
Stăpânul Luminii nu mi-a vorbit niciodată.
Nu ştiu nimic despre el, nu ştiu ce vrea de la mine.
- Te vrea viu. - De ce?
Nu ştiu.
Numai asta aud de la toată lumea: "Nu ştiu."
Ce rost are să slujeşti un zeu dacă nu ştim ce vrea?
Mă gândesc tot timpul la asta.
Nu cred că e rostul nostru să pricepem.
Cu excepţia unui lucru: suntem oşteni. Trebuie să ştim pentru ce luptăm.
Eu nu lupt ca să stea un necunoscut pe un tron făcut din săbii.
- Atunci, pentru ce lupţi? - Pentru viaţă.
Moartea e vrăjmaşul. Primul şi ultimul vrăjmaş.
- Dar cu toţii murim. - Vrăjmaşul câştigă mereu.
Şi totuşi, trebuie să-i stăm împotrivă. Asta e tot ce ştiu.
Tu şi eu nu vom avea parte de prea multă bucurie în viaţa asta.
Dar putem să-i ţinem în viaţă pe alţii.
Putem să-i apărăm pe cei care nu se pot apăra singuri.
"Sunt scutul care păzeşte tărâmul oamenilor."
Poate nu trebuie să înţelegem mai mult de-atât.
- Poate e de ajuns atât. - Da. Poate e de ajuns.
Asta am văzut în flăcări. Un munte ca un vârf de săgeată.
Eşti sigur?
Ne apropiem.
- Ştii ce-mi place la tine? - Sincer, nu.
Nu eşti un erou.
Uneori, am dat dovadă de eroism.
Odată, am năvălit pe Poarta Noroiului din Debarcaderul Regelui.
Nu vreau să fii erou. Eroii fac lucruri nesăbuite şi mor.
Drogo, Jorah, Dario, chiar şi acest... Jon Snow.
Se întrec între ei, cine face cea mai stupidă şi mai curajoasă faptă.
E interesant că eroii pe care-l numeşti,
Drogo, Jorah, Dario, chiar şi acest... Jon Snow...
- Toţi s-au îndrăgostit de tine. - Jon Snow nu e îndrăgostit de mine.
Îmi cer iertare. Bănuiesc că te soarbe din ochi
fiindcă nădăjduieşte la o alianţă militară de succes.
E prea mic pentru mine.
- N-am vrut... - Pentru un erou, e cam mic.
Ştiu că eşti viteaz. N-aş fi ales un laş să-mi fie Mână.
Aşadar... Dacă totul merge bine, o s-o întâlnesc, în sfârşit, pe sora ta.
Din tot ce mi-ai spus despre ea,
ar prefera să mă omoare în loc să vorbească cu mine.
Întâi te-ar tortura într-un fel îngrozitor, apoi, te-ar ucide.
Nimeni nu are mai puţină încredere în sora mea decât mine, crede-mă.
Dar, dacă mergem în capitală, mergem cu două oştiri şi trei dragoni.
Dacă te atinge cineva, Debarcaderul Regelui arde din temelii.
Chiar în clipa asta se gândeşte cum să-mi întindă o capcană.
Fireşte că da. Şi se întreabă ce capcană îi întinzi tu ei.
Facem asta? Întindem vreo capcană?
Dacă vrem să clădim o nouă monarhie, mai bună,
nu cred că minciuna şi omorul în masă sunt cele mai potrivite metode.
Ce război a fost câştigat fără minciuni şi ucideri în masă?
Da, va trebui să fii nemiloasă ca să câştigi tronul.
Trebuie să inspiri frică. Dar Cersei se bizuie doar pe frică.
Pe asta se bizuiau şi tata şi Joffrey. De-asta, puterea lor e şubredă.
Fiindcă toţi cei de sub ei tânjesc să-i vadă morţi.
Aegon Targaryen a ajuns departe bizuindu-se pe frică.
Aşa e. Dar mi-ai spus odată că vrei să frângi roata.
Aegon a construit o roată. Dacă vrei să fii o astfel de regină,
prin ce te mai deosebeşti de ceilalţi tirani care te-au precedat?
Deci intrăm în vizuina leului.
Fratele meu mi-a promis că va ţine în frâu oştenii Lannister.
Iartă-mă, dar nu pun preţ pe cuvântul Lannisterilor. Exceptându-l pe al tău.
Iar eu i-am promis că o să te împiedic să faci vreun gest impulsiv.
- Impulsiv? - Va fi o negociere dificilă.
Vom purta tratative cu oameni care vor să ne vadă pe amândoi fără cap.
Sora mea va spune pesemne ceva provocator.
Şi ţi s-a mai întâmplat din când în când să-ţi pierzi firea.
- Ca toţi liderii de seamă. - Când mi-am pierdut eu firea?
- Când i-ai ars pe cei doi Tarly. - A fost un gest necesar, nu impulsiv.
- Poate că da. - Poate?
Poate că tatăl trebuia să moară, nu şi fiul.
Poate că amândoi aveau nevoie de timp ca să-şi cântărească greşelile,
singuri, într-o temniţă rece.
N-am avut timp să discutăm variantele înainte să pui capăt vieţii lor.
Cineva ar putea trage concluzia că iei partea familiei tale.
Chiar le iau partea. Trebuie să intri în pielea duşmanilor
ca să înţelegi cum văd ei lucrurile.
Şi trebuie să înţelegi cum văd ei lucrurile,
ca să le prevezi acţiunile, să le răspunzi eficace şi să-i învingi.
Ceea ce vreau foarte mult să faci.
Deoarece cred în tine şi în lumea pe care vrei s-o construieşti.
Dar lumea pe care vrei s-o construieşti nu se construieşte dintr-odată.
Pesemne că nici într-o viaţă de om.
Cum ne încredinţăm că viziunea ta dăinuie?
După ce frângi roata, cum ne încredinţăm că rămâne frântă?
Vrei să ştii cine va urma la tron după ce mor?
Spui că nu poţi avea prunci.
Dar mai există şi alte căi de a alege un succesor.
Rondul de Noapte are o metodă.
Oamenii de Fier, cu toate defectele lor, au altă metodă.
Vom discuta succesiunea după ce voi fi încoronată regină.
Înălţimea Ta, am văzut sute de săgeţi zburând spre tine
când ai luptat pe Apa Neagră şi le-am văzut pe toate ratând ţinta.
Dar oricare dintre ele putea să-ţi nimerească inima şi să pună capăt...
Te-ai gândit destul de mult la moartea mea, nu-i aşa?
E unul dintre subiectele pe care le-ai discutat cu fratele tău?
Încerc să te slujesc făcând planuri pe termen lung.
Dacă făceai planuri pe termen scurt, nu pierdeam Dorne şi Highgarden.
Vom discuta succesiunea după ce voi purta coroana.
Un urs. Ditamai fiara!
Urşii au ochii albaştri?
Trebuie să-l ducem înapoi la Rondul de Est.
Plosca...
Dă-i drumul!
- Eşti teafăr? - Tocmai m-a muşcat un urs mort.
Da, aşa e.
Ciudată mai e viaţa!
Bun. Am plecat.
- De unde a pus mâna pe ea? - Nu ştiu.
Pare foarte capabilă.
Eşti îngrijorată.
Cerem de la douăzeci de mii de oameni să ni se alăture în luptă
în iarna cea mai aspră pe care au văzut-o vreodată.
Vremea va fi ultimul lucru la care se vor gândi.
Mulţi vor fi bucuroşi să găsească un motiv bun să se ducă la casele lor.
- Le pui la îndoială credinţa? - Îi sunt credincioşi lui Jon.
Jon nu e aici, n-am mai primit veşti de la el de câteva săptămâni.
Tu eşti doamna de Winterfell.
Regele te-a ales pe tine să domneşti în absenţa lui.
Şi ai domnit cu înţelepciune şi cu iscusinţă.
Oamenii văd asta, te respectă. Poate că unii chiar te preferă.
Da, i-au întors spatele lui Jon când a fost să recucerească Winterfellul,
după care l-au numit regele lor,
iar acum sunt gata să-i întoarcă din nou spatele.
Câtă încredere poţi să ai în ei? Se dau după cum bate vântul.
Dacă ar afla că eu am scris scrisoarea aia,
o femeie care s-a măritat deja nu cu unul, ci cu doi duşmani ai Casei ei...
Când se întoarce Jon, nu va mai avea oştire.
Arya nu e ca ei.
E sora ta.
Vă sfădiţi voi, dar nu şi-ar trăda niciodată familia.
Ba da, dacă şi-ar închipui că vreau să-l trădez pe Jon.
- Asta crede? - Nu ştiu ce crede.
N-o mai cunosc.
Poate că lady Brienne ţi-ar putea fi de ajutor.
A jurat să le apere pe ambele fiice ale lui Catelyn Stark, nu?
Da.
Şi, dacă una dintre voi ar plănui să-i facă rău celeilalte în vreun fel,
n-ar obliga-o onoarea să intervină?
Ba da.
- Mereu am vrut să te întreb ceva. - Bine.
Cât de beat erai când ai dat năvală prin breşa din zid la Pyke?
Ca să fiu sincer, nu-mi aduc aminte când am dat năvală prin breşă.
Flăcăii mi-au povestit a doua zi dimineaţa.
- A părut o încăierare pe cinste. - Da, a fost o încăierare pe cinste.
Oamenii de fier te-au crezut un zeu,
văzând cum învârteai sabia în flăcări.
Mi-am zis că eşti cel mai curajos om pe care l-am văzut vreodată.
Doar cel mai beat.
Unde sunt ceilalţi?
Dacă mai aşteptăm mult, vom afla.
Fugi înapoi la Rondul de Est!
Trimite un corb la Daenerys, spune-i ce s-a petrecut.
- Nu vă las. - Eşti cel mai rapid. Du-te! Acum!
Eşti mai rapid fără ciocan. Dă-l încoace! Dă-l încoace!
Haideţi! Haideţi!
Opriţi-vă!
Ce s-a întâmplat? Unde sunt ceilalţi?
- Corb... Trebuie să trimitem un corb. - Chemaţi maesterul! Acum!
Thoros...
Thoros!
Cică e un sfârşit mai bun decât altele.
Stăpân al Luminii, arată-ne calea!
Vino la noi, în întuneric, şi condu-Ţi slujitorul înspre lumină.
Trebuie să-i ardem leşul.
O să-l urmăm îndeaproape cu toţii.
Dacă nu cumva Stăpânul Luminii se îndură să ne trimită nişte flăcări.
Stăpân al Luminii, vino la noi, în întuneric.
Fiindcă noaptea e neagră şi plină de spaime.
În curând o să îngheţăm cu toţii. Şi apa, la fel.
Când l-ai omorât pe umblătorul alb,
aproape toţi morţii care-l urmau au căzut. De ce?
Poate el era cel care i-a preschimbat.
Putem să-i vânăm pe umblători. Poate avem o şansă.
Trebuie să ducem creatura aia înapoi.
Chiar acum un corb zboară spre Piatra Dragonului.
- Daenerys e singura noastră şansă. - Nu. Mai există una.
Să-l ucidem pe el.
El i-a preschimbat pe toţi.
Nu înţelegi.
Domnul te-a adus înapoi. Şi pe mine m-a adus. Pe nimeni altcineva.
A făcut-o ca să ne vadă cum murim degeraţi?
Ai grijă, Beric. Ai rămas fără preot. Altă viaţă nu mai ai.
De multă vreme îmi aştept sfârşitul.
Poate că Stăpânul Luminii m-a adus aici ca să-l găsesc.
Toţi stăpânii pe care i-am întâlnit până acum au fost nişte neisprăviţi.
Nu văd de ce Stăpânul Luminii ar fi diferit.
Doamna mea...
Doamna mea!
E o invitaţie. În Debarcaderul Regelui.
Doamna mea, tu eşti doamna de Winterfell.
Eu sunt, iar tu mă vei reprezenta la această adunare
aşa cum socoteşti de cuviinţă.
Te-au invitat pe tine. Te vor acolo.
Nu calc în Debarcaderul Regelui câtă vreme e regină Cersei Lannister.
Dacă mai vor un prizonier Stark, n-au decât să vină să mă ia.
Până atunci, rămân unde mi-e locul. Am nişte lucruri de făcut aici.
- Doamna mea, nu e sigur. - Ser Jaime va fi acolo.
Ai spus că te-a tratat onorabil cu alte ocazii.
Nu-mi fac griji pentru mine. Nu e sigur să te las cu Degeţel.
Am multe gărzi care l-ar întemniţa sau l-ar lăsa fără căpăţână bucuroşi.
Şi te bizui pe loialitatea lor?
Eşti încredinţată că n-a vorbit cu ei pe ascuns?
Dă-mi voie măcar să-l las pe Podrick aici, să aibă grijă de tine.
A devenit un spadasin acceptabil...
Nu am nevoie să mă supravegheze nimeni şi nici să aibă grijă de mine.
Nu sunt copil, sunt doamna de Winterfell şi sunt acasă.
- Aici sunt ferită de pericol. - Doamna mea.
Am jurat să vă apăr pe tine şi pe sora ta. Dacă vă părăsesc...
Călătoria spre Debarcaderul Regelui e lungă, lady Brienne,
şi nu vei călători pe timp de vară.
Cu cât pleci mai repede, cu atât cresc şansele să ajungi la timp.
Da, doamna mea.
Nu poţi! Cea mai însemnată persoană din lume
nu poate zbura în cel mai primejdios loc din lume.
- Cine altcineva ar putea? - Nimeni.
Cunoşteau riscurile când au plecat. Nu poţi dobândi tronul dacă mori.
Nu poţi frânge roata dacă eşti moartă.
- Atunci, ce-ai vrea să fac? - Nimic.
Uneori, e cel mai greu să nu faci nimic.
Dacă mori, suntem pierduţi cu toţii. Toată lumea, totul e pierdut!
Mi-ai mai spus să nu fac nimic şi te-am ascultat.
Nu mai fac asta a doua oară.
Nătărău neisprăvit!
La naiba!
Retrageţi-vă!
Haide!
Jon!
Duceţi-vă! Acum! Pleacă!
Unchiule Benjen! Cum se poate?
- Ia-o spre trecătoare. - Vino cu mine!
Nu e timp. Du-te!
- O să ne revedem, Clegane. - Sper să nu, fir-ar să fie!
- E timpul să mergem, Înălţimea Ta. - Încă puţin.
Nu asta căutai?
Am sute de oameni aici, în Winterfell, toţi, credincioşi mie.
Acum nu sunt aici.
- Ce sunt astea? - Chipurile mele.
De unde le ai?
Din Braavos, când mă antrenam să devin Om Fără Chip.
Ce înseamnă asta?
În Braavos, înainte să pun mâna pe primul chip,
obişnuiam să joc un joc. Jocul Chipurilor.
E simplu: eu îţi pun o întrebare despre tine,
iar tu încerci să minţi fără să-mi dau seama.
Dacă mă păcăleşti, câştigi. Dacă te prind cu minciuna, pierzi.
- Hai să jucăm! - Nu vreau să joc.
Ce simţi acum, când Jon e rege?
Crezi că altcineva ar trebui să conducă Nordul în locul lui?
Ce sunt?
Vrei să pui tu întrebările? Eşti sigură?
Jocul Chipurilor n-a ieşit bine
pentru ultima persoană care mi-a pus întrebări.
Spune-mi ce sunt!
Amândouă ne doream să fim altcineva când eram tinere.
Tu voiai să fii regină,
să stai alături de un rege chipeş pe Tronul de Fier.
Eu voiam să fiu cavaler,
să pun mâna pe sabie, ca tata, şi să plec la război.
Niciuna dintre noi n-a ajuns ce-şi dorea, nu-i aşa?
Lumea nu le lasă pe fete să hotărască ce vor deveni.
Dar acum pot. Cu chipurile, pot să aleg.
Pot deveni altcineva. Să vorbesc cu vocea lor, să fiu în pielea lor.
Aş putea să devin chiar Sansa.
Mă întreb ce aş simţi dacă aş purta rochiile alea frumoase,
dacă aş fi doamna de Winterfell.
Ca să descopăr, n-am nevoie decât de chipul tău.
Îmi pare rău. Îmi pare nespus de rău.
Aş vrea să dau timpul înapoi. Mi-aş dori să nu fi plecat.
Eu, nu. Dacă n-am fi plecat, n-aş fi văzut.
Trebuie să vezi ca să înţelegi. Acum ştiu.
Dragonii sunt copiii mei.
Sunt singurii copii pe care-i voi avea vreodată. Pricepi?
O să-l distrugem pe Regele Nopţii, cu tot cu oştirea lui.
Şi o vom face împreună. Ai cuvântul meu.
- Mulţumesc, Dany. - Dany?
Care a fost ultima persoană care mi-a spus aşa?
Nu sunt sigură. Oare fratele meu? Nu e cea mai bună tovărăşie.
Bine. Nu "Dany".
Ce zici de "regina mea"?
Aş pleca genunchiul, dar...
Cum rămâne cu cei care ţi-au jurat credinţă?
Vor ajunge toţi să vadă ce eşti cu adevărat.
- Sper să fiu vrednică de asta. - Eşti.
Ar trebui să te odihneşti.
Subtitrare: Retail
Sincronizare BluRay: Florin C, titrări.ro